ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/3286/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року в адміністративній справі №280/3286/23 (головуючий суддя першої інстанції - Прасов О.О., повний  текст  рішення  складено 04.07.2023 року) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, (третя особа -Державна судова адміністрація України) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити  певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач у 17.05.2023  року (згідно штампу на поштовому конверті) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (третя особа -  Державна судова адміністрація України), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати Наказ Територіального управління  Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №70-ос від 02.08.2021 року про зупинення виплати їй доплати до посадового окладу судді; 
- визнати протиправними дії відповідача щодо зупинення виплати їй доплати до посадового окладу за вислугу років; 
-  зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити належну їй щомісячну доплату до посадового окладу за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу у відповідності до наказу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.05.2019  року за №51-к, за період з 02.08.2021 року до дня набрання рішенням суду в цій справі законної сили, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і зборів.
          В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач отримувала суддівську винагороду в розмірі, визначеному  ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016  року за  №1402-VІІІ. Проте, ТУ ДСАУ в Запорізькій області, яке є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, з 02.08.2021 року зупинило виплату їй щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20%, як такій, що має стаж роботи більше п`яти років, у зв`язку із закінченням терміну, на який позивача було призначено на посаду судді, на підставі власного наказу від 02.08.2021 за №70-ос, що підтверджується листом відповідача від 18.04.2023 року за №08-04/1456 з доданою до нього довідкою від 17.04.2023 року за №08-02/259 де вказаний розмір нарахованої та виплаченої суддівської винагороди за вказаний період. Позивач не погоджується із такими діями відповідача та вважає, що ним порушено право позивача на належне матеріальне забезпечення. Позивач вважає дії відповідача протиправними щодо видачі оспорюваного наказу і нарахування та виплати суддівської винагороди без врахування оплати за вислугу років, оскільки позивач, як суддя, який не здійснює  правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення  Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 року за №11-р/2018  у справі №1-7/2018(4062/15).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року адміністративний позов (з урахуванням рішення про виправлення описки від 31.07.2023  року) задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано Наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 02.08.2021 за №70-ос «Про  зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 ».
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо зупинення з 02.08.2021 виплати доплати до посадового окладу за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 .
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області здійснити з 02.08.2021 нарахування та виплату суддівської винагороди судді ОСОБА_1 на підставі ч.2  ст.135 Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу.
В іншій частині позовної заяви відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати  та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник вказує, що підставою для видання відповідачем оскаржуваного наказу слугували висновки Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСАУ в Запорізькій області за період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року. Так, в ході проведення ревізії штатної дисципліни, видатків на оплату праці працівників та нарахування на заробітну плату фахівцями Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області здійснено аналіз виплати доплат суддям та зроблено висновок про те, що зайво нараховано та виплачено доплат до посадового окладу суддів на суму 1220987,16 грн. та сплачено єдиного внеску на суму 160465,11 гривень. У 2019 році судді до проходження кваліфікаційного оцінювання отримують суддівську винагороду, яка складається з посадового окладу і доплат. Починаючи з 01.01.2020 суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), згідно з ч.10  ст.135 Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», зі змінами та доповненнями, не має права на отримання доплат до посадового окладу. У вимозі про усунення виявлених порушень (лист Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021) від територіального управління вимагається забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету за кодом доходів 24060300 «Інші надходження» зайво виплачених доплат до посадового окладу суддів. Вимога Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області про усунення виявлених порушень від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021 є обов`язковою до виконання ТУ ДСАУ в Запорізькій області, як підконтрольної установи в розумінні  Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Виплата позивачу доплати до посадового окладу судді з огляду на висновки органу державного фінансового контролю буде свідчити про порушення відповідачем вимог ч.2  ст.19 Конституції України. 
Позивач та третя особа відзиви на апеляційну скаргу не подали, що не перешкоджає  розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач -  ОСОБА_1 Указом Президента України від 01.08.2016 року за №321/2016 призначена на посаду судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області строком на п`ять років. 
Наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.08.2016 року за №36-к позивача зараховано на посаду судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з 15.08.2016 року. 
Наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.05.2019  року за №51-к позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить 05 років з 15.04.2019 року. 
Наказом ТУ ДСА України в Запорізькій області від 02.08.2021 року за №70-ос позивачу з 02.08.2021 року зупинено виплату доплати до посадового окладу за вислугу років у зв`язку із закінченням терміну, на який позивача призначено на посаду судді,  та  з  метою попередження дій, які трактуються фахівцями Управління Східного офісу Держаудитслужби в  Запорізькій  області як  зайве  нарахування  та  виплата  коштів державного  бюджету, враховуючи  відмову  про  зупинення виплати   доплати  до  посадового  окладу  судді (лист Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.07.2021 №01-28/120/2021). Підставою  наказу  зазначено  Указ Президента України від 01.08.2016 №321/2016 (а.с.23). 
Таким чином, з 15.08.2016 року по 07.08.2022 року (включно), позивач займала  штатну суддівську посаду в Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області, і з 08.08.2022 року займає суддівську посаду в Хортицькому районному суді м.Запоріжжя.
Позивач не погодилась з наказом відповідача від 02.08.2021 року за №70-ос та  оскаржила  його  до  суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права,  зазначає  про  таке.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,                           в межах повноважень та у спосіб, що передбачені        Конституцією        та законами України.
Частиною першою  статті 126 Конституції України  визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується        Конституцією    і законами України.
В силу  статті 130 Конституції України  держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає    Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року  №1402-VIII (далі по тексту - Закон №1402).
Відповідно до ч.4 ст.148 Закону №1402  функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Частиною 8  ст.133 Закону №1402   Рада суддів України: 1) розробляє та організовує виконання заходів щодо забезпечення незалежності судів і суддів, поліпшення стану організаційного забезпечення діяльності судів; 2) розглядає питання правового захисту суддів, соціального захисту суддів та їхніх сімей, приймає відповідні рішення з цих питань;                                  3) здійснює контроль за організацією діяльності судів, заслуховує з цих питань Голову Державної судової адміністрації України, його заступників, керівників структурних підрозділів і територіальних управлінь Державної судової адміністрації України;                                       4) звертається з пропозиціями щодо питань діяльності судів до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 5) затверджує зразки посвідчень судді, судді у відставці;                        6) здійснює контроль за додержанням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів, Голови чи членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Державної судової адміністрації України чи його заступників; приймає рішення про врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів у діяльності зазначених осіб                     (у разі якщо такий конфлікт не може бути врегульований у порядку, визначеному процесуальним законом); 7) здійснює інші повноваження, визначені законом.
Згідно із ч.10  ст.135 Закону №1402   суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
У пункті 2 резолютивної частини  Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року  за №11-р/2018  (Справа №1-7/2018(4062/15)) зазначено: « 2.Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення  частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI   у редакції  Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року№1402-VIII зі  змінами, а саме: - частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду; 
-частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації; 
- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».
З огляду на наведені норми права  можливо  дійти  висновку, що вказане  Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018  року за №11-р/2018  (Справа №1-7/2018 (4062/15)) стосується не тільки попередніх редакцій  Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й аналогічних  норм  ч.10 ст.135 нині діючого  Закону України від 02.06.2016  року за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», які також не відповідають  Конституції України, а тому не підлягають застосуванню. Тобто Конституційний Суд України вирішує питання не тільки ретроспективно відносно двох минулих редакцій  Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й прив`язує визнання його положень неконституційними і для цілей нині діючого  Закону України від 02.06.2016 року за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». 
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 08 червня 2016 року у справі                №4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені (частина друга  статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі  Конституції України  і повинні відповідати їй (частина друга  статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016). 
Отже, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми  Конституції України  як норми прямої дії. 
За змістом  ст.151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.        
Крім того, необхідно наголосити, що  Конституцією України  закріплено однаковий юридичний статус суддів та їх дискримінація за ознакою здійснення правосуддя є неприпустимою. 
Враховуючи викладене, обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя, допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать  Конституції України  та  Рішенню Конституційного Суду України від 04.12.2018 року за №11-р/2018  (Справа №1-7/2018(4062/15)).
Крім  того,  в своєму Рішенні №35 від 03.09.2021 року  Рада суддів України  дійшла  до висновку, що обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя, допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать  Конституції України  та Рішенню КСУ від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018.  Дії ТУ ДСА, судів, які здійснюють функції розпорядників бюджетних коштів, щодо припинення виплати доплат (а також намагання повернути вже виплачені доплати) суддям, що не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, так само як і висновки щодо відсутності підстав для виплати доплат до посадового окладу таким суддям, здійснені органами Державної аудиторської служби України під час проведення ревізій фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в різних областях та судах, свідчать про порушення рівних гарантій незалежності суддів у виді матеріального забезпечення, що впливає на незалежність судді, та є протиправними та недопустимими. Крім того, припинення виплат зазначених вище доплат з 01 січня 2021 року свідчить про порушення принципу «юридичної визначеності» та принципу «належного урядування». Припинення виплат доплати судді, який не здійснює повноваження з незалежних від нього причин, є порушенням вимог діючого законодавства, гарантій незалежності судді та принципу юридичної визначеності, який є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Аналогічна позиція щодо необхідності здійснення доплат суддям, які не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, вже була викладена в рішенні Ради суддів України від 19 квітня 2019 року №21. Аналогічне роз`яснення надавалося і ДСА України в Інформаційному листі від 14 грудня 2018 року №11-26266/18. Заслухавши  та обговоривши інформацію члена Ради суддів України Адамова А.С. відповідно до частини восьмої  статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  та Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України 16 вересня 2010 року (зі змінами), Рада суддів України вирішила: 1.Звернути увагу розпорядників бюджетних коштів органів судової влади, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення  Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018  року №11-р/2018  у справі №1-7/2018. 2.Обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя на підставі частини 10  статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ  з наступними змінами допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать  Конституції України  та  Рішенню Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018  у справі №1-7/2018. 
Відповідачем не надано до суду доказів притягнення позивача до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, та як наслідок відсторонення позивача від посади чи від здійснення правосуддя,  та  в  матеріалах  справи  такі  докази  відсутні.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на лист Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 року за №040808-15/2661-2021 колегія суддів  до  уваги  не  приймає, оскільки такий  лист  не може бути причиною та  підставою для вчинення та прийняття ТУ ДСАУ в Запорізькій області протиправних дій та рішень.
Відтак, з урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, колегія суддів  погоджується із висновком суду першої інстанції, щовідповідач протиправно зупинив з 02.08.2021 року виплату доплати до посадового окладу за вислугу років судді ОСОБА_1 ..
Суд першої інстанції з урахуванням приписів ч.2 ст.9, п.10 ч.2 ст.245 КАС України дійшов правильного висновку, що з метою захисту прав та інтересів позивача,  необхідно зобов`язати ТУ ДСАУ в Запорізькій області здійснити з 02.08.2021 року нарахування та виплату суддівської винагороди судді позивачу на підставі ч.2 ст.135 Закону №1402 з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу, з чим  погоджується  колегія  суддів.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Територіальним  управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, як суб`єктом владних повноважень,   не  доведено  правомірність  прийняття Наказу №70-ос від 02.08.2021 року  про зупинення виплати  позивачу доплати до посадового окладу судді. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Рішення суду першої  інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами  не  оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не  перевіряється.

          У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

               П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року в адміністративній справі №280/3286/23 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року в адміністративній справі №280/3286/23   залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її підписання  та може бути оскаржена безпосередньо до Верхового Суду протягом тридцяти днів.     

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко