УХВАЛА

19 лютого 2024 року 
м. Київ

справа № 626/2119/22
адміністративне провадження № К/990/3644/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду 
Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у справі №626/2119/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Київської області та міста Києва, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнанні бездіяльності протиправною та зобов`язанні здійснити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Київської області та міста Києва, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив зобов`язати представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Київської області та міста Києва скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), вчинене Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, залучивши позивача потерпілим у цій справі, та направити адміністративний протокол до суду для прийняття рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалами Верховного Суду від 22 листопада 2023 року, від 19 грудня 2023 року та 22 січня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
28 січня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» вчергове надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у справі №626/2119/22.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1)   якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі позивач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду стосовно необхідності розгляду заяв щодо адміністративного правопорушення в порядку КУпАП, статтею 254 якого встановлено, що результатом розгляду такої заяви повноважними в таких випадках особами складається протокол про адміністративне правопорушення. Скаржник зазначає, що випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, визначені статтею 258 КУпАП. Тому при наявності відповідних підстав, на думку скаржника, виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, а не надається відповідь листами в порядку Закону України «Про звернення громадян». Нормами права, що підлягають застосуванню, заявник указав статтю 254 (складення протоколу про адміністративне правопорушення) та статтю 258 (випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається) КУпАП.
Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. 
Суд указує, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Разом із тим, наведені заявником норми КУпАП є загальними та у контексті обставин, установлених судами у цій справі, не потребують такого тлумачення, як наведено скаржником, оскільки указаними статтями КУпАП безпосередньо урегульована процедура оформлення уповноваженими особами протоколу, за відсутності умов, установлених приписами статті 258 КУпАП. В той час як убачається зі змісту оскаржених судових рішень, ОСОБА_1 , наполягаючи на складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно відповідача, фактично не погоджується з відповіддю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, наданою на його звернення.
Позивач навів лише частковий опис обставин справи з посиланням на власну оцінку дій відповідачів під час розгляду його звернення, що, на його думку, підтверджує факт вчинення посадовою особою адміністративного правопорушення. Разом з тим такі аргументи є суб`єктивними та свідчать про переоцінку доказів у справі. Отже, касаційна скарга не містить умотивованих доводів щодо неправильного застосування судами першої та  апеляційної інстанції указаних норм права та необхідність формування висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судами у цій справі.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
ОСОБА_1 , серед іншого, у касаційній скарзі посилається на те, що позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи №520/28360/23, а ця справа має для нього виняткове значення, що за змістом відповідає підпунктам «б», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 
Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано. Проте доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства, із загальним посиланням на порушення судами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та доводів щодо однаковості спорів, як у цій справі, так і у справі №520/28360/23. Умотивованих та об`єктивних підстав, що свідчать про безпосередній вплив результатів розгляду цієї справи на вирішення спору у справі №520/28360/23 ОСОБА_1 не навів, як і аргументів щодо винятковості цієї справи.
Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.
Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	Ж.М. Мельник-Томенко