УХВАЛА
 
16 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 645/1566/16-ц
провадження № 61-18644ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., розглянув заяву судді Лідовця Руслана Анатолійовича про самовідвід у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступників ОСОБА_3 , як правонаступниці ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , в особі законного представника ОСОБА_7 , про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року,
ВСТАНОВИВ :
У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - 
ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у сумі 
22 553,57 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року скасовано.
У задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 , 
ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про стягнення заборгованості відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д., Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В. від 15 липня 2020 року касаційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_4 , задоволено частково.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року - скасовано. Позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк», умежах вартості отриманого спадкового майна, заборгованість за кредитним договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 25 квітня 2013 року 
у розмірі 22 553,57 грн, з яких: 12 148,83 грн -тіло кредиту; 8 114,05 грн - просрочка по тілу; 44,64 грн - відсотки за кредитом; 2 246,05 грн - неустойка.
У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
28 грудня 2023 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» 
 ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, у якій просить рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2023 року зазначена касаційна скарга передана для розгляду колегії суддів: Гульку Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., 
Луспенику Д. Д.
12 січня 2024 року судді Верховного Суду: Гулько Б. І., Луспеник Д. Д. заявили про самовідвід у справі з тих підстав, що вони брали участь у перегляді цієї справи у суді касаційної інстанції, за наслідком якого Верховним Судом прийнято постанову від 15 липня 2020 року (провадження № 37696св18), у якій висловлювалася правова позиція щодо вирішення спору.
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2024 року заяви про самовідвід суддів Верховного Суду: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. задоволено. Відведено суддів Верховного Суду: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. за їхньою заявою від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 645/1566/16-ц. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 645/1566/16-ц передано для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2024 року зазначена касаційна скарга передана для розгляду колегії суддів: Гулейкову І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., 
Лідовець Р. А.
16 січня 2024 року суддя Верховного Суду Лідовець Р. А. заявив про самовідвід у справі з тих підстав, що він брав участь у перегляді цієї справи у суді касаційної інстанції, за наслідком якого Верховним Судом прийнято постанову від 15 липня 2020 року (провадження № 37696св18), у якій висловлювалася правова позиція щодо вирішення спору.
Заяви про самовідвід підлягають задоволенню.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.
Пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді 
у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 46).
Суддя Верховного Суду Лідовець Р. А. раніше брав участь 
у перегляді цієї справи у суді касаційної інстанції та висловлював свою правову позицію щодо спірних правовідносин, тому з метою уникнення сумнівів у неупередженості чи об`єктивності суддів, заяву про самовідвід слід задовольнити та передати справу для проведення повторного автоматизованого розподілу.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду зробила висновок про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви про самовідвід судді Лідовця Р. А.
Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду 
УХВАЛИВ:
Заяву про самовідвід судді Верховного Суду Лідовця Руслана Анатолійовича задовольнити. 
Відвести суддю Верховного Суду Лідовця Руслана Анатолійовича за його заявою від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступників ОСОБА_3 , як правонаступниці ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , в особі законного представника ОСОБА_7 , про стягнення заборгованості.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у зазначеній справі № 645/1566/16-ц передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       І. Ю. Гулейков
 
Г. В. Коломієць
 
Р. А. Лідовець