Справа № 161/14674/23 	Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/41/24  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
16 січня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.
з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом.
Покликалась на те, що 28 серпня 2016 року в Луцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області вона зареєструвала шлюб з відповідачем  ОСОБА_2 . Під час спільного проживання у шлюбі в них народилися діти: син ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач вказувала, що упродовж останніх років спільного проживання у шлюбі з відповідачем їх стосунки погіршилися, останній почав зловживати спиртними напоями та застосовувати щодо неї психологічне та фізичне насильство.
Крім того, ОСОБА_2 зазначала, що вона спільно з відповідачем не проживає, не веде спільне господарство та не підтримує з останнім шлюбних відносин. Діти проживають разом з нею.
Вважаючи примирення з відповідачем та збереження їх шлюбу неможливим і таким, що суперечить її інтересам, позивач ОСОБА_3  просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та  ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне – ОСОБА_6 та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року позов задоволено. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_7  та  ОСОБА_2 , що зареєстрований 28 серпня 2016 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №1113. 
Ухвалено після розірвання шлюбу змінити прізвище ОСОБА_1 на дошлюбне прізвище – ОСОБА_6 . 
Стягнуто з відповідача  ОСОБА_2 на користь позивача  ОСОБА_1 1073 грн 60 коп. – понесені судові витрати з судового збору.
Вважаючи рішення суду неправомірним, відповідач  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, в задоволенні позову відмовити та відшкодувати йому понесені судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене без належного з`ясування всіх обставин справи та з порушенням вимог норм процесуального права. Так, на думку відповідача  ОСОБА_2 , суд першої інстанції зробив передчасний висновок про наявність підстав для розірвання їх шлюбу з позивачем ОСОБА_7  і не надав їм строку для примирення.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Оскільки відповідач  ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причину неявки і не подав клопотання про відкладення справи, то суд ухвалив провести розгляд справи у його відсутності.
Заслухавши пояснення позивача  ОСОБА_1 , дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони спору не підтримують між собою сімейних відносин, позивач заперечує можливість примирення з відповідачем, а наміри останнього, шляхом надання строку для примирення для збереження шлюбу з позивачем, носять формальний характер.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що 28 серпня 2016 року позивач  ОСОБА_3 та відповідач  ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрували у Луцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 1113, та отримали свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8). Від спільного подружнього життя у них народилися діти: син ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 ( а.с. 9, 10).
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 зазначала, що вони з відповідачем не підтримують між собою сімейних відносин, їх шлюб носить формальний характер та суперечить її інтересам, а тому примирення з відповідачем та подальше спільне життя як подружжя у шлюбі є неможливим.
Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.
Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно зі ст. 113 цього Кодексу особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11 роз`яснено, що проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Аналіз наведених вище норм матеріального права та встановлених обставин справи, на думку колегії суддів, свідчать про те, що суд першої інстанції вірно вважав, що шлюб між ОСОБА_7  та  ОСОБА_2 носить формальний характер, їх спільне проживання однією сім`єю є неможливим та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.
Крім того, задовольняючи позов  ОСОБА_8 суд виходив з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позову відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_2 про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає скасуванню через порушення судом першої інстанції вимог норм цивільного процесуального права, а саме щодо ненадання судом терміну для примирення сторін, є безпідставними, спростовуються вищевикладеним та зводяться до незгоди відповідача із судовим рішенням.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді