ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 127/25345/19
провадження № 51- 5225 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                                                          ОСОБА_1 ,
суддів:                                                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                              ОСОБА_5 ,
захисника                                                              ОСОБА_6 ,
засудженого                                                         ОСОБА_7 , 
потерпілої                                                              ОСОБА_8 (у режимі 
відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за спільною касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 та засудженого на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2023 року стосовно 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця  
АДРЕСА_1 ),
 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 190 КК України(далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вінницький міський суд Вінницької області вироком від 12 грудня 2022 року засудив ОСОБА_7 за:
- ч. 1 ст. 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;
-  ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 5 ст. 74, пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнув з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 29 482,92 грн матеріальних збитків та 15 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 29 травня 2023 року змінив вирок суду першої інстанції вчастині призначення покарання, призначив ОСОБА_7 покарання за:
- ч. 1 ст.190 КК (в редакції Закону України № 270-VI від 15 квітня 2008 року) у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, та на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК звільнив обвинуваченого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності;
- ч. 2 ст.190 КК (в редакції Закону України № 270-VI від 15 квітня 2008 року) у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ч. 5 ст. 74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК звільнив обвинуваченого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності;
- виключив з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК.
В решті вирок залишив без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
Так, ОСОБА_7 на підставі доручення Регіонального центру безоплатної вторинної правової допомоги № 002-0000020 від 06.01.2015 здійснював захист ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК.
У січні 2015 року, перебуваючи в кабінеті № НОМЕР_3 Замостянської організації товариства Червоного Хреста, розташованої на вул. Замостянській (колишня вул. 50-річчя Перемоги), 7 у м. Вінниці , ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливим мотивом, шляхом обману, переконав ОСОБА_8 у необхідності надання йому грошових коштів з метою поліпшення становища її онука ОСОБА_9 , стосовно якого було відкрито кримінальне провадження № 12015020010000065.
Надалі ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 400 євро, 100 доларів США та 200 грн (загальна сума становить 9195,37 грн) для нібито надання їх експерту як неправомірну вигоду. Проте ОСОБА_7 ці кошти нікому не передав і розпорядився ними на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, шляхом обману, заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 , а саме:
- в лютому 2015 року в приміщенні автошколи на АДРЕСА_3 ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 500 доларів США, що за курсом НБУ становило 12 337,55 грн, для нібито надання їх експертам як неправомірну вигоду задля покращення становища її онука ОСОБА_9 , які ОСОБА_7 нікому не передав і розпорядився ними на власний розсуд;
- в кінці лютого - на початку березня 2015 року навпроти будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1 500 грн для нібито надання їх слідчому як неправомірну вигоду з метою покращення становища її онука ОСОБА_9 , які ОСОБА_7 нікому не передав і розпорядився ними на власний розсуд;
- в кінці лютого - на початку березня 2015 року навпроти будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 4 500 грн для нібито надання їх експертам як неправомірну вигоду задля покращення становища її онука ОСОБА_9 , які ОСОБА_7 нікому не передав і розпорядився ними на власний розсуд.
Крім того, 02 квітня 2015 року ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, шляхом обману, переконав ОСОБА_8 у необхідності відмовитись від його послуг як захисника, призначеного для надання безоплатної вторинної правової допомоги, та укласти з ним оплатний договір, а також в необхідності сплатити «страховий внесок за укладення договору про надання правової допомоги» в сумі 3 500 грн. ОСОБА_8 одразу передала ОСОБА_7 наявні у неї грошові кошти в сумі 1 950 грн у рахунок оплати зазначеного внеску, а решту суми - 1 550 грн 03 квітня 2015 року перерахувала на належний ОСОБА_7 картковий рахунок №  НОМЕР_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк».
Після цього ОСОБА_7 припинив надавати ОСОБА_9 будь-яку правову допомогу, а отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 3 500 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання особі засудженого та неправильне застосування норм матеріального права, просять їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Свої вимоги вони мотивують тим, що:
- в діях ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованих злочинів, оскільки ОСОБА_8 не підписала договір про надання правової допомоги, тому відповідно й немає ознак шахрайства;
суд першої інстанції:
- у вироку не зазначив, якими доказами доводиться вина ОСОБА_7 за кожним епізодом за способом вчинення, не проаналізував інкриміновані епізоди за період кінця лютого - початку березня 2015 року, що фактично свідчить про відсутність формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним;
- не надав належну оцінку зібраним у справі доказам, зокрема, матеріалам дисциплінарної справи, які треба було визнати недопустимим доказом;
- надав перевагу показанням потерпілої й обґрунтував свої висновки припущеннями;
            суд апеляційної інстанції:
- допущеним місцевим судом порушенням не надав належної оцінки й безпідставно погодився з його висновками в частині кваліфікації та доведеності винуватості ОСОБА_7 ;
- порушив принцип змагальності сторін та безсторонності суду й за відсутності відповідних клопотань сторін кримінального провадження повторно допитав потерпілу;
- формально розглянув апеляційну скаргу сторони захисту, не проаналізував викладених в ній доводів, зокрема щодо відсутності складу злочину, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України (далі - КПК).
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор та потерпіла заперечили проти задоволення касаційної скарги сторони захисту, просили залишити без зміни оскаржувані судові рішення стосовно ОСОБА_7 .

Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
За приписами ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - під кутом зору достатності та взаємозв`язку. 
Згідно зі ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданій касаційній скарзі сторона захисту покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження, що, на їхню думку, є достатніми підставами для скасування судових рішень.
Суд уважає доводи сторони захисту такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального процесуального закону.
Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 190 КК, та правильність кваліфікації його дій за даними нормами кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
При цьому суд урахував:
- показання потерпілої ОСОБА_8 про те, що в січні 2015 року адвокат  ОСОБА_7 був безкоштовно призначений для захисту інтересів її онука ОСОБА_9 15.01.2015 їй зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що потрібно надати грошові кошти у розмірі 400 євро, 100 доларів США та 200 грн для проведення експертизи. Того ж дня ОСОБА_7 прийшов до неї на роботу та в присутності доньки ОСОБА_10 вона передала ОСОБА_7 грошові кошти, які він обіцяв передати експертам. На початку лютого ОСОБА_7 повідомив, що потрібно доплатити ще 500 доларів США, тому що експертизу проводять декілька експертів. Наступного дня вона разом з ОСОБА_9 під`їхала до автошколи, де передала ОСОБА_7 500 доларів США. В кінці лютого - на початку березня ОСОБА_7 повідомив, що слідчій ОСОБА_11 потрібно передати 1500 грн, щоб вона поспілкувалась з експертами. Надалі, перебуваючи біля пам`ятника Пирогову , вона ще передала ОСОБА_7 . 4 500 грн для експертів. 22.04.2015 ОСОБА_7 зателефонував до неї та повідомив, що їй разом з онуком потрібно з ним зустрітися, щоб розірвати договір як з безкоштовним адвокатом та укласти платний договір. На виконання умов укладеного договору нею було надано ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 1 950 грн, а ще 1 500 грн - перераховані на банківський рахунок. Оскільки вона довіряла ОСОБА_7 , то у неї не виникало сумнівів щодо необхідності надання коштів. Потім ОСОБА_7 припинив ходити на судові засідання та здійснювати захист її онука, в зв`язку з чим було призначено іншого захисника за рахунок держави. Згодом ОСОБА_7 зник, на зв`язок не виходив, і тому вона звернулась до колегії адвокатів зі скаргою на дії захисника, а потім і до прокуратури. Після чого ОСОБА_7 почав погрожувати їй та родині. ОСОБА_7 повернув їй 1 500 грн;
- показання свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 був адвокатом за призначенням в кримінальному провадженні стосовно її сина ОСОБА_9 . Через її хворобу з адвокатом зустрічалась і вирішувала питання мати - потерпіла ОСОБА_8 . В 2015 році вона була присутня під час того, як ОСОБА_7 зателефонував до її матері та повідомив, що йому потрібно передати експертові грошові кошти у розмірі 400 євро, 100 доларів США та 200 грн, щоб експертиза була проведена на користь її сина. Потім він приїхав зранку до матері на роботу, куди також під`їхала і вона, зайшла в кабінет, де вже перебував ОСОБА_7 , перерахувала кошти та передала йому, після чого він їх поклав собі в кишеню та вийшов з кабінету. При спілкуванні ОСОБА_7 повідомляв, що мають бути ще експертизи, однак жодних результатів їх проведення він не повідомляв. Також в її присутності ОСОБА_8 передавала ОСОБА_7 ще 4 500 грн біля пам`ятника Пирогова. Коли справу стосовно сина передали до суду, ОСОБА_7 повідомив, що потрібно написати відмову від його послуг в якості безкоштовного захисника. Мати неодноразово просила повернути їй кошти, але ОСОБА_7 категорично відмовлявся;
- показання свідка ОСОБА_9 про те, що він є онуком потерпілої ОСОБА_8 . В лютому 2015 року з початку досудового розслідування йому було призначено безкоштовного захисника ОСОБА_7 , який повідомляв про необхідність сплатити кошти за проведення експертиз в кримінальному провадженні. В зв`язку з цим він разом з ОСОБА_8 зустрілись з ОСОБА_7 в автошколі, де вона передала йому 500 доларів США. Також, з ними був присутній його товариш ОСОБА_13 . Згодом ОСОБА_7 сказав йому написати заяву про відмову від його послуг як безкоштовного захисника та повідомив про необхідність укладення з ним угоди про платні послуги, за які потрібно заплатити 3 500 грн. Йому відомо, що ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 1 950 грн, а наступного дня перерахувала на наданий ним рахунок ще 1 550 грн. Потім ОСОБА_7 перестав ходити в судові засідання і зник, а йому призначили іншого захисника за рахунок держави;
- показання свідка ОСОБА_14 про те, що вона працювала до 2016 року разом з потерпілою, бачила обвинуваченого в приміщені Червоного Хреста взимку 2015 року, він приходив до потерпілої;
а також письмові докази:
- доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі                № 002-0000020 від 06.01.2015, згідно з яким ОСОБА_7 був призначений ОСОБА_9 для надання безоплатної правової допомоги у кримінальному провадженні №12015020010000065 від 06.01.2015 до закриття кримінального провадження, закінчення останнього судового провадження з перегляду судових рішень, використання всіх національних засобів захисту;
- рахунок № 15010004 від 02.04.2015, згідно з яким ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 3500 грн як страховий внесок за укладення договору про надання правової допомоги, на якому також зазначено номер карткового рахунку ОСОБА_7 , відкритого в АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ;
- квитанцію (чек), згідно з відомостями якої 03.04.2015 о 14:32:26 було перераховано грошові кошти в розмірі 1 550 грн на рахунок НОМЕР_2  через термінал за адресою: АДРЕСА_6 ;
- матеріали дисциплінарної палати від 03.11.2015 стосовно адвоката ОСОБА_7 за скаргою ОСОБА_8 , відповідно до яких за результатами розгляду дисциплінарної справи прийнято рішення про притягнення адвоката ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності за порушення ст. 11 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 31 Правил адвокатської етики та було застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді попередження; після бесіди з адвокатом ОСОБА_7 12.08.2015 в Центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги по касовому ордеру повернув громадянці ОСОБА_8 1 500 грн;
- виписку з особового рахунку ОСОБА_7 , згідно з якою 03.04.2015 о 14:33:15 надійшов грошовий переказ у розмірі 1 550 грн, який був здійснений через термінал за адресою: АДРЕСА_6 ;
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 20.12.2016, відповідно до якого було здійснено ознайомлення та вилучення кримінального провадження № 12015020010000065 стосовно ОСОБА_9 ;
- заяви ОСОБА_9 від 02.04.2015 та від 17.04.2015, відповідно до змісту яких він зазначав про припинення повноважень адвоката ОСОБА_7 , який призначений Вінницьким центром надання безоплатної вторинної правової допомоги, в зв`язку з укладенням договору про надання правової допомоги через Вінницьку раду адвокатів;
- протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 06.04.2016, який було оголошено прокурором в судовому засіданні у зв`язку зі смертю свідка. 
Таким чином суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 190 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 винен у заволодінні чужим майном шляхом обману та заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, і його вина доведена поза розумним сумнівом. 
При цьому суд установив недотримання органом досудового розслідування вимог ст. 228 КПК під час проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання та дійшов обґрунтованого висновку про визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 листопада 2016 року, 20 березня 2018 року, 26 лютого 2018 року недопустимими доказами.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку інших доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95, 228, 350, 358 КПК, правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.
Заразом суд першої інстанції дав критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_16 щодо невизнання ним своєї провини у вчиненому, визнавши їх такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, та зазначивши, що вони повністю спростовуються встановленими під час судового розгляду фактичними обставинами та зібраними у справі доказами.
На спростування доводів ОСОБА_7 щодо неправдивості показань потерпілої суд також зауважив, що її показання є логічними, послідовними та в сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень поза розумним сумнівом. Підстав не довіряти потерпілій та свідкам, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, суд не встановив.
Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК, в межах пред`явленого обвинувачення, та діям ОСОБА_7  дано правильну юридичну оцінку. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, обставини вчиненого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, зокрема те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій та особою з інвалідністю ІІІ групи. 
Водночас суд першої інстанції з огляду на те, що ОСОБА_7 вину не визнав, учинив інкриміновані кримінальні правопорушення у 2015 році, строки притягнення до кримінальної відповідальності за які минули, нового кримінального правопорушення не вчинив, від органів досудового розслідування та суду не ухилявся, дійшов висновку про можливість звільнення його від покарання на підставі статей 49, 74 КК. 
Доводи апеляційної скарги, які є аналогічними до доводів касаційної скарги, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу захисника на вирок суду першої інстанції, з дотриманням вимог 404, 405, 407, 412-414 КПК проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом і врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_7 , належним чином умотивувавши свої висновки.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про те, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів, які доводять вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 190 КК. 
На спростування доводів захисника про те, що ОСОБА_7 не вчиняв шахрайських дій стосовно потерпілої, та вона обмовляє його через наявний конфлікт між ними, суд апеляційної інстанції зазначив про неправдивість цієї версії, оскільки вона спростовується показаннями і діями самого обвинуваченого, який не відмовився від надання правової допомоги онуку потерпілої, не зважаючи на конфлікт між ними, а навпаки намагався укласти договір про надання правової допомоги ОСОБА_9 . 
За результатом перевірки доводів захисника апеляційний суд зазначив про те, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 337, ч. 3 ст. 374 КПК України, виклав у вироку формулювання обвинувачення, визнане доведеним, тобто встановив місце, час (часовий проміжок), спосіб вчинення кримінальних правопорушень, їх наслідки, що узгоджується з диспозиціями частин 1, 2 ст. 190 КК та жодним чином не змінює обсягу обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 .
Колегія суддів апеляційного суду проаналізувала ретельно досліджені судом першої інстанції докази та підтвердила те, що їхня сукупність поза розумним сумнівом доводить винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому діянні. 
До того ж зауважила, що суд першої інстанції за кожним епізодом інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень детально та об`єктивно дослідив кожний доказ, наданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, надавши їм відповідну правову оцінку щодо їх належності та допустимості.
Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції також докладно здійснив перевірку викладених в апеляційній скарзі захисника доводів, які за своєю суттю були предметом розгляду в суді першої інстанції, та належним чином умотивувавши свої висновки, визнав їх безпідставними.
При цьому апеляційний суд на виконання вимог ст. 404 КПК здійснив часткове дослідження доказів, зокрема повторно допитав потерпілу ОСОБА_8 , про що просила сторона захисту у поданому до суду клопотанні.
Разом із тим, апеляційний суд за апеляційною скаргою прокурора встановив неправильне застосування норм кримінального закону та змінив вирок суду першої в частині призначення ОСОБА_7 покарання. 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з викладеними у судових рішеннях висновками судів першої та апеляційної інстанцій, уважає їх достатньо обґрунтованими й переконливими, а доводи сторони захисту -безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.   
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 та засудженого залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                           ОСОБА_3