УХВАЛА

11 березня 2024 року 
м. Київ

справа № 420/2297/22
адміністративне провадження № К/990/6813/24 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду 
Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі № 420/2297/22 за позовом ОСОБА_1 до Вищого антикорупційного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Вищого антикорупційного суду, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Вищого антикорупційного суду у формі відмови надати за заявами від 16 листопада 2021 року та від 22 грудня 2021 року копії технічного запису судового засідання, копії журналу судового засідання від 08 листопада 2021 року у справі №991/6913/21, провадження №1-кс/991/7018/21, та копії письмових пояснень, заперечень, клопотань чи заяв прокурора, поданих в якості заперечень проти заявленого відводу прокурору у справі №991/6913/21, провадження № 1-кс/991/7018/21;
- зобов`язати Вищий антикорупційний суд надати за заявами від 16 листопада 2021 року та від 22 грудня 2021 року копії технічного запису судового засідання, копії журналу судового засідання від 08 листопада 2021 року у справі №991/6913/21, провадження № 1-кс/991/7018/21, та копії письмових пояснень, заперечень, клопотань чи заяв прокурора, поданих в якості заперечень проти заявленого відводу прокурору у справі № 991/6913/21, провадження №  1-кс/991/7018/21;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищого антикорупційного суду моральну шкоду, заподіяну через описану у позові незаконну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме Вищого антикорупційного суду, у розмірі 10800 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Вищого антикорупційного суду щодо розгляду заяв ОСОБА_1 від 16 листопада 2021 року № 19493/21-Вх та 22 грудня 2021 року №22057/21-Вх та надання відповідей на ці заяви листами від 01 грудня 2021 року №03.11-04/24812021, від 06 січня 2022 року №03.11-04/4/2022. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року змінено рішення суду першої інстанції шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на положення Інструкції щодо роботи з технічними засобами фіксування судового засідання, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 06 червня 2022 року №156, та доповнено його мотивувальну частину висновками суду апеляційної інстанції, які викладені у постанові суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Ухвалами Верховного Суду від 08 лютого 2024 року та від 21 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
21 лютого 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» утретє надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі №420/2297/22, які позивач оскаржує в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд повторно зазначає таке.
За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Ураховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Підставами касаційного оскарження судових рішень у справі №420/2297/22 ОСОБА_1 указав пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 та частини першу, третю та четверту статті 351 КАС України. 
Крім того, у тексті скарги скаржник знову послався на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, знову навівши приклади правових позицій Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах з посиланням на подібність правовідносин, зокрема, у справах №823/782/16, 464/3789/17, 750/6330/17, 420/603/20 та 420/2297/22, що вже перевірялись Верховним Судом та були відхилені.
Разом з тим, перевіряючи доводи заявника в цій частині та аналізуючи їхній зміст, Верховний Суд  повторно зауважує, що правове обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 побудував на аргументах, що стосуються його особистої образи, яку він кваліфікує як расову упередженість слідства стосовно його особи. Водночас предмет спору у цій справі позивач визначив як протиправну бездіяльність Вищого антикорупційного суду щодо надання йому копії технічного запису судового засідання та інших матеріалів справи, зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити такі дії. Натомість підставою для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 визначає дії прокурора, що не є предметом спору у цій справі. 
Зміст оскаржених судових рішень та мотиви касаційної скарги в частині відшкодування моральної шкоди свідчать про те, що ОСОБА_1 просить відшкодувати моральну шкоду, завдану йому діями працівника, що безпосередньо вчиняв слідчі дії у кримінальному провадженні, що жодним чином не пов`язано з предметом цього спору, в якому позивач просить належним чином вирішити питання щодо надання йому процесуальних документів кримінальної справи.
Верховний Суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як підставу для відкриття касаційного провадження, оскільки зміст та доводи касаційної скарги обґрунтовані саме невідповідністю судових рішень висновкам Верховного Суду у такій категорії справ, з посиланням на міжнародне законодавство без належного взаємозв`язку з обставинами цієї справи, що стосуються інших, аніж описано позивачем у касаційній скарзі правовідносин.
Отже, ОСОБА_1 просить відкрити касаційне провадження у справі за наявності взаємовиключних підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України. 
Що стосується посилань на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, то Суд зауважує, що умовою відкриття касаційного провадження за цієї підставою є те, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу, а не частинами першою, третьою та четвертою статті 351 КАС України, на які посилається скаржник в доводах касаційної скарги.
Отже, посилання на положення частин першої, третьої та четвертої статті 351 КАС України не є підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Водночас посилання на порушення загальних засад Конвенції з прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та загальна фраза щодо ігнорування частини доказів, їхню неправильну оцінку не свідчать про наявність підстав для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 4 частини другої статті 353 КАС України.
Серед іншого, скаржник посилається на підпункти «а», «б» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України як підстави для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. 
Разом з тим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року розгляд цієї справи призначено та надалі справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.
Отже, аналіз мотивів касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не свідчить про наявність підстав для відкриття провадження у справі за підпунктами «а», «б» та «в» частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки мотиви ОСОБА_1 про те, що усі його знання, вміння, навички та досвід у протидії расовій дискримінації не можуть захистити його самого від брутального беззаконня та свавілля від Вищого антикорупційного суду і усвідомлення цього формує у нього чітке розуміння, що він як науковець та правозахисник виявився завідомо неспроможним викорінити антисемітські прояви та прояви расової дискримінації відповідних службових осіб ані шляхом просвітництва, ані через правові процедури, є суб`єктивними та оціночними, що не свідчить про винятковість цієї справи та необхідність формування Верховним Судом висновку щодо застосування окремих норм права, що буде мати вплив на права та інтереси спільноти з метою реалізації їхніх прав щодо певного суспільного блага.
Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Разом з тим, мотиви касаційної скарги часткового опису обставин справи та незгоди з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, з посиланням на норми Цивільного кодексу України та практику Європейського суду з прав людини. Такі мотиви свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.
Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі № 420/2297/22 - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає. 

Суддя	Ж.М. Мельник-Томенко