ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 308/9488/21
провадження № 61-11449св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                 Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Комерційний інвестиційний банк», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 31 травня 2023 року в складі колегії суддів Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (далі - АТ «Комінвестбанк») про стягнення коштів за договором банківського вкладу та пені.
Позовна заява обґрунтована тим, що 10 березня 2021 року вона уклала з                          Публічним акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк», перейменоване в АТ «Комінвестбанк», у Свалявському відділенні договір банківського вкладу в іноземній валюті з визначеним строком № 04-3/6с-102, відповідно до якого банк на підставі прихідного касового ордера від 10 березня 2021 року № 130 прийняв у неї 16 000 євро на строк три місяці - з 10 березня 2021 року до 10 червня 2021 року із нарахуванням на вклад 10 % річних.
03 червня 2021 року позивач направила банку письмову вимогу про повернення вкладу з процентами (разом - 16 398,90 євро). Вимога отримана банком                          08 червня 2021 року, зобов`язання з повернення коштів та сплати процентів мало бути виконане не пізніше 11 червня 2021 року.
У встановлений договором строк відповідач своє зобов`язання не виконав, на момент пред`явлення позову ані банківський вклад, ані проценти на нього позивачу не були виплачені.
Банк порушив умови договору та вимоги статей 525, 526, 629, 1058, 1061 ЦК України щодо належного виконання договірного зобов`язання. Таке порушення умов договору та вимог закону є підставою для майнової відповідальності банку у вигляді пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Пеня підлягає стягненню в гривнях за період з 11 червня 2021 року до 12 липня 2021 року і складає 490 181,64 грн.
Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з АТ «Комінвестбанк» 16 398,90 євро, з яких: 16 000 євро - сума вкладу, 398,90 євро - проценти, нараховані на суму вкладу, та 490 181,64 грн - пеня за прострочення виконання зобов`язання.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх прийняття
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2022 року позов задоволено.
Стягнено з АТ «Комінвестбанк» на користь ОСОБА_1 16 000 євро банківського вкладу та 398,90 євро нарахованих відсотків на суму вкладу, а разом 16 398 євро.
Стягнено з АТ «Комінвестбанк» на користь ОСОБА_1 490 181,64 грн пені за прострочення виконання зобов`язання.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Судове рішення мотивоване тим, що між сторонами виникли правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту), у яких зобов`язання порушив банк, тому отримані у власність банком і не повернені вкладнику кошти та нараховані відсотки, а також пеню за порушення зобов`язання належить стягнути на користь позивача.
Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 серпня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Ігнатенка С. С. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено.
Стягнено з АТ «Комінвестбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну (правничу) правову допомогу в розмірі 14 340 грн.
Суд першої інстанції, враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 340 грн.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 31 травня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Комінвестбанк» задоволено, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2022 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області                              від 22 серпня 2022 року скасовано, у задоволенні позові відмовлено.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Комінвестбанк» 15 258 грн у рахунок відшкодування судового збору, сплаченого за апеляційну скаргу.
Апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довела у належний процесуальний спосіб факту укладення договору банківського вкладу, доводи позову, по суті, ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях. Між ОСОБА_1 і АТ «Комінвестбанк» правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту) на підставі договору банківського вкладу від 10 березня 2021 року № 04-3/6с-102 з визначеним строком не виникли. Позивач не мала підстав вимагати захисту порушеного права, виходячи з положень закону, що регулюють договірні зобов`язання та питання відповідальності за їх порушення. ОСОБА_1 не є кредитором, а АТ «Комінвестбанк» не є боржником у зобов`язанні, що не виникло, АТ «Комінвестбанк» відповідає саме за своїми зобов`язаннями і як банківська установа не має зобов`язання повернути ОСОБА_1 16 000 євро в якості банківського вкладу, які банк не приймав, відповідно, не має й зобов`язання сплачувати будь-які інші платежі (нарахування, кошти), що пов`язуються позивачем з указаним договором. За встановлених у справі обставин, відсутнє порушення прав ОСОБА_1 як споживача, яка не укладала договір банківського вкладу у встановленим законом порядком.
Також в постанові апеляційного суду вказано, що рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2022 року у справі № 306/2072/21 не може бути враховане за правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України як таке, що встановлює правомірність і дійсність договору банківського вкладу від 10 березня 2021 року № 04-3/6с-102.
Вимога про визнання недійсним договору, який у силу закону є нікчемним, є неналежним способом захисту права, така вимога задоволенню не підлягає. Тож вирішуючи справу № 306/2072/21 Свалявський районний суд Закарпатської області не мав правових підстав для задоволення позову (зважаючи на підстави позову) про визнання договору банківського вкладу недійсним. Нікчемність цього договору позивач установити не просив, а суд, діючи в межах і з підстав заявленого позову, нікчемність договору не встановлював.
Місцевий суд у цій справі вказав, що відповідно до договору банківського вкладу банк прийняв від вкладника грошові кошти в розмірі 16 000 євро та відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №  НОМЕР_1 для збереження коштів, тобто, лише відобразив умови підписаного ОСОБА_1 і ОСОБА_2 документа, а також пояснення ОСОБА_2 , згідно з якими прихідний ордер останній виготовив особисто, без внесення коштів до каси банку. Цим суд установив, що кошти, зазначені в підписаному ОСОБА_1 і ОСОБА_2 документі, фактично не були внесені до каси банку, тому суд не встановив факту внесення коштів до каси банку, а отже, не встановив факту реального прийняття коштів банком.
Преюдиційне значення можуть мати саме обставини, факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, а не правові висновки, судження, мотивація суду з певних питань тощо. Відтак рішення суду про відмову в позові, заявленому з інших підстав, аніж ті, з яких заперечувалися вимоги позивача в справі, що розглядається, без встановлення та оцінки на підставі доказів відповідних фактів і обставин (зокрема, щодо нікчемності правочину), не є преюдиційним щодо дійсності договору банківського вкладу, яка включає й факт реального отримання банком коштів на вклад. Обставини щодо нікчемності договору та пов`язані з цим установлені в справі, що розглядається, на підставі наданих саме щодо цього доказів і матеріалів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ігнатенко С. С., просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити рішення і додаткове рішення суду першої інстанції в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме апеляційний суд застосував норму права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20, від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 666/4894/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 752/7208/15-ц, Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував договір банківського вкладу та прибутковий (прихідний) касовий ордер від 10 березня 2021 року № 130, як належні та допустимі докази укладення договору банківського вкладу у письмовій формі, надавши їм критичну оцінку через призму невідповідності таких документів формам, які затверджено правлінням банку, а також з причин протиправності дій начальника Свалявського відділення АТ «Комінвестбанк» Алексія В. М., який від імені банку брав участь в оформленні цих документів.
Вказує, що суд першої інстанції правильно встановив, що наданий позивачем прибутковий (прихідний) касовий ордер від 10 березня 2021 року № 130 містить в собі найменування банку, штамп Свалявського відділення АТ «Комінвестбанк» та підпис посадової особи банку, тобто всі реквізити, які визначені пунктом 135 Інструкції № 103 для такого типу документів. Апеляційним судом протилежного не встановлено.
Разом з тим, з метою укладення договору банківського вкладу з переданням на депозит відповідних грошових коштів, ОСОБА_1 під час укладення такого договору взаємодіяла з відповідальним працівником, якого банк уповноважив як на укладення від його імені договорів банківського вкладу, так і на залучення, оформлення та ведення депозитних вкладів фізичних осіб.
В даному випадку відповідачем недобросовісності та нерозумності у поведінці ОСОБА_1 під час укладення договору банківського вкладу на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, у розумінні статей 77?80 ЦПК України не доведено.
Крім того, апеляційний суд не врахував встановлені рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2022 року у справі № 306/2072/21 обставини, чим порушив положення частини четвертої статті 82 ЦПК України.
Також зазначає, що, скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції, яке не було предметом апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції не навів жодного мотивування.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Провадження у суді касаційної інстанції
Касаційна скарга подана до Верховного Суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ігнатенко С. С., у липні 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.
Справа № 308/9488/21 надійшла до Верховного Суду 21 серпня 2023 року.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи
Суди встановили, що  ОСОБА_1  на підтвердження своїх вимог надала копію договору банківського вкладу № 04-3/6с-102 з визначеним строком, укладеного між нею та начальником Свалявського відділення АТ «Комерційний інвестиційний банк» Алексієм В. М. 10 березня 2021 року
Умовами договору передбачено:
АТ «Комінвестбанк» (сторона 1) в особі начальника Свалявського відділення Алексій В. М., який діє на підставі положення про відділення та довіреності № 11/10, посвідченої 07 вересня 2010 року приватним нотаріусом Дроботьою А. В. за № 3138, і ОСОБА_1 (сторона 2) уклали вказаний договір, відповідно до якого банк приймає від вкладника грошову суму (вклад), що надійшла, та зобов`язується виплатити вкладнику вклад та проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених цим договором (преамбула, пункт 1.1);
банк на підставі положень цього договору відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 для збереження коштів, що прийняті банком від вкладника (пункт 1.2);
для обслуговування операцій за депозитним рахунком, обліку вкладу, здійснення операцій банк, одночасно з відкриттям депозитного рахунку, відкриває вкладнику рахунок № НОМЕР_2 (пункт 1.3);
факт внесення вкладником коштів на депозитний рахунок підтверджується касовим/платіжним документом (пункт 1.6);
сума вкладу - 16 000 євро (пункт 1.7);
вклад вноситься на строк три місяці, з 10 березня 2021 року до 10 червня 2021 року (пункт 1.9);
процентна ставка на вклад складає 10 процентів річних (пункт 1.10);
Вкладник зобов`язується:
надати та оформити документи, передбачені чинним законодавством, необхідні для відкриття рахунку за вкладом та проведення по ньому операцій (пункт 2.2.1);
внести готівкою (перерахувати) на депозитний рахунок, що відкривається банком, грошові кошти в сумі та в строк, передбачені договором (пункт 2.2.2);
від імені банку договір підписаний начальником Свалявського відділення АТ «Комінвестбанк» Алексієм В. М. із проставленням круглої печатки Свалявського відділення банку, від імені вкладника договір підписаний ОСОБА_1 .
В матеріалах справи міститься роздруківка прихідного касового ордера № 130 від  10 березня 2021 року, у якому зазначені, зокрема, такі реквізити та інформація:
Свалявське БВ АТ «Комінвестбанк»;
платник ОСОБА_1 ;
назва валюти USD;
дебет: № рахунку: НОМЕР_3 ; сума: 16 000; еквівалент у гривнях: 527 585,60;
кредит: № рахунку: НОМЕР_4 ; сума: 16 000; еквівалент у гривнях: 527 585,60;
загальна сума: шістнадцять тисяч євро 00 центів;
наявні підписи платника, банку та відбиток штампа ПАТ «Комінвестбанк» Свалявське відділення МФО 312248 (т. 1 а. с. 8).
Адресованою банку вимогою від 03 червня 2021 року, отриманою Свалявським відділенням АТ «Комінвестбанк» 08 червня 2021 року, ОСОБА_1 , посилаючись на договір банківського вкладу від 10 березня 2021 року № 04-3/6с-102, просила у зв`язку із закінченням 10 червня 2021 року передбаченого договором строку вкладу повернути їй суму вкладу з нарахованими процентами за користування вкладом загальною сумою 16 398,90 євро шляхом перерахування на її рахунок, указаний у форматі IBAN, у АТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а. с. 9-16).
Заперечуючи проти позову, АТ «Комінвестбанк» вказувало, зокрема, що:
договір, на який посилається позивач, не відповідає запровадженим у банку на відповідний час формі та обов`язковим реквізитам, у тому числі, щодо банківських рахунків, договір фіктивний;
зазначена в договорі ставка 10 процентів річних не відповідає чинним у той період ставкам у 2 і 1 процентів річних залежно від умов договору;
кошти не були внесені до каси банку з оформленням передбачених касових документів, що є обов`язковою умовою реального та оплатного договору банківського вкладу (депозиту), прихідний касовий ордер № 130 від 10 березня 2021 року таким документом не є, і очевидно є підробленим, що визнано й ОСОБА_2 у ході службового розслідування, тому є неналежним і недопустимим доказом у справі;
з огляду на вимоги статей 1058, 1059 ЦК України наданий позивачем договір банківського вкладу від 10 березня 2021 року № 04-3/6с-102 є нікчемним.
На підтвердження своїх доводів відповідач надав суду окремі документи, якими станом на березень 2021 року в банку регулювалися питання щодо укладення договорів банківського вкладу, та документи, складені в ході та за результатом проведеної в банку перевірки обставин, пов`язаних із укладенням ряду депозитних договорів у Свалявському відділенні банку.
Правлінням АТ «Комінвестбанк» 31 січня 2020 року був затверджений типовий договір банківського вкладу (депозиту) (протокол № 03-20/12), який не є тотожним наданому позивачем документу як за змістом, так і за обсягом, а саме:
Документ позивача:
назва: договір банківського вкладу № 04-3/6с-102 в іноземній валюті з визначеним строком;
преамбула: сторона 1: юридична особа за законодавством України: ПАТ «Комерційний інвестиційний банк», надалі «Банк», (в особі начальника Свалявського відділення Алексія Володимира Миколайовича, який діє на підставі положення про відділення та довіреності № 11/10, посвідченої 07 вересня 2010 року приватним нотаріусом Дроботьою А. В. за № 3138), сторона 2: фізична особа за законодавством України: (прізвище, ім`я, по-батькові, число, місяць і рік народження), надалі за текстом «Вкладник», надалі за текстом разом - «Сторони», а окремо - «Сторона», уклали цей договір, надалі за текстом «Договір», про наступне;
пункти 1.1-7.7 з 23 підпунктами в пунктах 1.2, 2.1, 3.1, 3.2;
Документ відповідача:
назва: договір банківського вкладу № _____ в _____ валюті з визначеним строком ВКЛАД «ЗВИЧАЙНИЙ» (СТРОКОВИЙ);
преамбула: АТ «Комерційний інвестиційний банк», надалі за текстом «Банк», в особі ____, яка діє на підставі ____, з однієї сторони, та фізична особа ______, резидент, громадянин України, дата народження _____ паспорт: серія ____, виданий _____, ідентифікаційний номер (РНОКПП) _____, місце проживання _____, має повну цивільну правоздатність та дієздатність, надалі за текстом «Вкладник», з другої сторони, надалі за текстом разом - «Сторони», а окремо - «Сторона», уклали цей договір, надалі за текстом «Договір», про наступне;
пункти 1.1-7.16 з 27 підпунктами в пунктах 1.2, 2.1, 3.1, 3.2;
відсутні в документі позивача підпункти 2.1.8, 2.2.4, згідно з якими вкладник зобов`язується до укладення договору ознайомитися і одержати довідку від банку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (т. 1 а. с. 87-91).
Правлінням АТ «Комінвестбанк» 03 лютого 2021 року затверджено процентні ставки за депозитними вкладами фізичних осіб (протокол № 05/21-тк), де базові ставки за вкладами для фізичних осіб-резидентів «Зимовий», «Подарунковий», «Звичайний» залежно від умов договорів були зафіксовані в межах від 1,1 % річних до 2,5 % річних (у доларах США), та від 1,0 % річних до 2,0 % річних (у євро) (т. 1 а. с. 92-94).
Посадова інструкція начальника Свалявського повнофункціонального відділення АТ «Комінвестбанк», з якою ОСОБА_2 ознайомився 05 лютого 2020 року, передбачала, зокрема:
Обов`язки працівника:
залучення клієнтів та виконання планових показників відділення (пункт 3.4.1);
залучення, оформлення та ведення депозитних вкладів фізичних та юридичних осіб (пункт 3.1.5);
залучення та обслуговування поточних рахунків клієнтів (пункт 3.1.6);
робота з грошовими переказами (пункт 3.1.16);
утримання від виконання дій з будь-якого питання, яке може зашкодити належному виконанню обов`язків перед банком (пункт 3.5);
виявляти факти порушень недоліків у роботі, які можуть завдати банку збитків, дотримуватися законодавства України, нормативно-правових актів НБУ і внутрішніх документів банку (пункти 3.6, 3.8, 3.11);
Права працівника:
здійснювати дії, що обумовлені цією посадовою інструкцією, Положенням про відділення та відповідно до завдань керівництва (пункт 4.1).
10 червня 2021 року був складений і затверджений керівником банку акт № 4 службового розслідування, призначеного 08 червня 2021 року і проведеного у зв`язку з надходженням до банку вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про повернення банківських вкладів за договорами, укладеними у Свалявському відділенні АТ «Комінвестбанк», у ході якого встановлено, що у банку відсутній на обслуговуванні та в обліку договір банківського вкладу від 10 березня 2021 року № 04-3/6с-102, укладений із ОСОБА_1 , надана копія цього договору не відповідає встановленій формі, кошти за договором до каси банку не вносилися, належний касовий документ (заява на переказ готівки) відсутній, а прихідний касовий ордер № 130 від 10 березня 2021 року виготовив особисто ОСОБА_2 без внесення коштів до каси банку (т. 1 а. с. 30-32).
У письмовому поясненні, наданому 09 червня 2021 року керівнику банку, ОСОБА_2 визнав, що прихідний касовий ордер № 130 від 10 березня 2021 року на суму 16 000 євро, виданий ОСОБА_1 , він виготовив особисто, без внесення коштів до каси банку (т. 1 а. с. 31).
Згідно з висновком внутрішнього аудиту щодо ознак фіктивності договорів банківського вкладу та первинних документів, складеним відділом внутрішнього аудиту АТ «Комінвестбанк» 27 жовтня 2021 року:
щодо договору банківського вкладу від 10 березня 2021 року № 04-3/6с-102 із ОСОБА_1 встановлені ознаки фіктивності;
всі договори банку з клієнтами оформляються в договірній системі 9 000 програмного комплексу «Scrooge 3», після чого договори формуються автоматично, без ручного втручання, проте, пред`явлений позивачем договір банківського вкладу не зареєстрований у цій системі;
заява на переказ готівки при оформлення депозитного вкладу формується автоматично в системі «Scrooge 3» і тільки після оприбуткування готівки в касі банку роздруковується договір банківського вкладу;
в програмному комплексі банку за операційний день 10 березня 2021 року відсутній документ про внесення до каси 16 000 євро;
номер договору, наявність чи відсутність в ньому окремих пунктів та їх зміст, відсоткова ставка, номер та формат банківського рахунка не відповідають нормативним актам і внутрішнім документам банку;
прихідний касовий ордер № 130 від 10 березня 2021 року не передбачений для внесення коштів за договором, на який посилається позивач, таким документом має бути заява на переказ готівки, якої немає, а зміст прихідного касового ордера вказує на його виготовлення вручну, містить невідповідності у валюті, номерах рахунків, зазначення рахунків не у форматі IBAN;
мають місце й інші невідповідності договору і ордера встановленим вимогам (т. 1, а. с. 61-65).
Під час апеляційного розгляду до матеріалів справи долучено аудиторський висновок від 10 листопада 2022 року щодо позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Комінвестбанк» про повернення банківського вкладу (т. 2 а. с. 104-112), відповідно до якого, зокрема:
ОСОБА_1 як фізична особа не користувалася банківськими продуктами, тому у банку відсутня сформована справа з юридичного оформлення рахунка фізичної особи з документами на паперових носіях, яка із документами щодо перевірки клієнта була б наявна в разі внесення коштів за договором банківського вкладу;
аудиторськими процедурами встановлено фіктивність договору банківського вкладу від 10 березня 2021 року № 04-3/6с-102;
у зв`язку з оформленням договорів спочатку в договірній системі «9000 Вклади» програмного комплексу «Scrooge 3» та відсутністю реєстрації в цій системі пред`явленого позивачем договору, номер договору № 04-3/6с-102 не міг бути застосований технічно, оскільки з жовтня 2019 року застосовується нумерація з 14 цифр, до прикладу «90.40.0000000001»;
присвоєння у 2021 році договору банківського вкладу нумерації, відображеної в паперових документах ОСОБА_1 , є технічно неможливим;
відкриття рахунків із номерами НОМЕР_5 і 263017624140947.978 є технічно неможливим, оскільки з січня 2020 року банківська система перейшла на міжнародний номер банківського рахунка відповідно до стандарту № 13616 ISO і ECB (рахунок IBAN), який у АТ «Комінвестбанк» має формат: НОМЕР_7;
форма, зміст (умови), реквізити договору, пред`явленого позивачем, не відповідають параметрам затвердженого в банку на відповідний період договору банківського вкладу (з наведенням відповідного порівняння документів, зокрема, відсутності 17 пунктів договору та зміни трактування 13 пунктів договору), у пункті 1.2 належного договору автоматично відображається відкритий для вкладника рахунок;
внесення готівки через операційну касу банку здійснюється безпосередньо клієнтом;
підтверджується технічна неможливість формування прихідного касового ордера № 130 від 10 березня 2021 року в такому вигляді, із зазначеними в ньому банківськими рахунками;
у договорі, наданому позивачем, вказана довіреність ОСОБА_2 як керівника банківського відділення № 11/10, посвідчена 07 вересня 2010 року приватним нотаріусом Дроботьою А. В. за № 3138, на той час не діяла, оскільки чинною була довіреність, посвідчена 23 липня 2020 року приватним нотаріусом Єгер Н. Д. за № 1195;
вказаний ОСОБА_1 у заяві на повернення банківського вкладу рахунок у форматі IBAN НОМЕР_6 належить не їй, а фізичній особі?підприємцю ОСОБА_3 
АТ «Комінвестбанк» подало заяву про злочин від 02 липня 2021 року за вих. № 02?4/10-150 до Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області. Кримінальне провадження № 12021071150000181 відкрито за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України (т. 1 а. с. 34-36).
Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2022  року у справі № 306/2072/21 у задоволенні позову АТ «Комінвестбанк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору банківського вкладу відмовлено. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду набрало законної сили, відомості про його оскарження відсутні.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довела у належний процесуальний спосіб факту укладення договору банківського вкладу, доводи позивача ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях. Між ОСОБА_1 та АТ «Комінвестбанк» правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту) на підставі договору банківського вкладу від 10 березня 2021 року № 04-3/6с-102 з визначеним строком не виникли. Позивач не мала підстав вимагати захисту порушеного права, виходячи з положень закону, що регулюють договірні зобов`язання та питання відповідальності за їх порушення. ОСОБА_1 не є кредитором, а АТ «Комінвестбанк» не є боржником у зобов`язанні, що не виникло, АТ «Комінвестбанк» відповідає саме за своїми зобов`язаннями і, як банківська установа, не має зобов`язання повернути ОСОБА_1 16 000 євро в якості банківського вкладу, які банк не приймав, тому й не має зобов`язання сплачувати будь-які інші платежі (нарахування, кошти), що пов`язуються позивачем з указаним договором. За встановлених у справі обставин не вбачається порушення прав ОСОБА_1 як споживача, яка не укладала договір банківського вкладу у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд також вказав, що рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2022 року у справі № 306/2072/21 не може бути враховане за правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України як таке, що встановлює правомірність і дійсність договору банківського вкладу від  10  березня 2021 року № 04-3/6с-102, оскільки у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що вимога про визнання недійсним договору, який у силу закону є нікчемним, є неналежним способом захисту права. 
Отже, в справі № 306/2072/21 місцевий суд не мав правових підстав для задоволення позову (зважаючи на підстави позову) про визнання договору банківського вкладу недійсним. Нікчемність цього договору позивач установити не просив, а суд, діючи в межах і з підстав заявленого позову, нікчемність договору не встановлював.
Свалявський районний суд Закарпатської області вказав у рішенні, що відповідно до договору банківського вкладу банк прийняв від вкладника грошові кошти в розмірі 16 000 євро та відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №  НОМЕР_1 для збереження коштів, тобто, лише відобразив умови підписаного ОСОБА_1 і ОСОБА_2 документа, а також пояснення ОСОБА_2 , згідно з якими прихідний ордер він виготовив особисто, без внесення коштів до каси банку. Цим суд установив, що кошти, зазначені в підписаному ОСОБА_1 і ОСОБА_2 документі, не були внесені до каси банку фактично, отже, суд не встановив факту внесення коштів до каси банку, тобто не встановив факту реального прийняття коштів банком.
Преюдиційне значення можуть мати саме обставини, факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, а не правові висновки, судження, мотивація суду з певних питань тощо. Рішення суду про відмову в позові, заявленому з інших підстав, аніж ті, з яких заперечувалися вимоги позивача в справі, що розглядається, без встановлення та оцінки на підставі доказів відповідних фактів і обставин (зокрема, щодо нікчемності правочину), не є преюдиційним щодо дійсності договору банківського вкладу, яка включає й факт реального отримання банком коштів на вклад. Обставини щодо нікчемності договору та пов`язані власне з цим установлені в справі, що розглядається, на підставі наданих саме щодо цього доказів і матеріалів.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
У статті 1059 ЦК України врегульовані питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Згідно з частиною першою статті 1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою.
Ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника (володільця сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав (частина перша статті 1065 ЦК України).
Пунктом 11 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) від вкладників підтверджується договором банківського вкладу. Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею відповідного документа або ощадного сертифіката.
Відповідно до пункту 7 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492, в редакції, чинній на час укладення договору банківського вкладу), умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Договір банківського рахунка, договір банківського вкладу та договір рахунка умовного зберігання (ескроу) укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Банк зобов`язаний надати клієнту в спосіб, визначений банком і клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем, примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення. Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею відповідного документа або ощадного (депозитного) сертифіката.
Пункт 103 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Так, договір банківського вкладу між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі. Фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок. Банк видає фізичній особі на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок документ згідно з внутрішніми документами банку.
Пунктом 135 розділу VI Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 25 вересня 2018 року № 103, банк (філія, відділення) зобов`язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства України, умов договору, внутрішньобанківських правил, правил платіжної системи. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити:
1) найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію;
2) дату здійснення касової операції (час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час» - у разі здійснення касової операції в післяопераційний час);
3) підпис працівника банку (філії, відділення)/кваліфікований ЕП працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку.
Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що надана позивачем копія договору за формою не відповідає встановленим у банку шаблонам договорів, а також за змістом не відповідає умовам депозитних договорів, які діяли у банку, у сукупності з тією обставиною, що прихідний касовий ордер № 130 від 10 березня 2021 року, який складений особисто ОСОБА_2 , про прийняття від позивача 16 000 євро не можуть підтверджувати укладення між сторонами договору банківського вкладу, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю. 
Крім того, правильним є висновок про те, що прихідний касовий ордер № 130 від  10 березня 2021 року банк не складав, відсутність його в обліку не підтверджує жодної господарської (банківської) операції, і не є первинним бухгалтерським (касовим) документом у розумінні статей 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення № 516, Інструкції № 103.
Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення договору банківського вкладу та внесення грошової суми на її вкладний (депозитний) рахунок, враховуючи, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею відповідного документа або ощадного сертифіката.
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував обставини, встановлені рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2022 року у справі № 306/2072/21, чим порушив положення частини четвертої статті 82 ЦПК України, колегія суддів до уваги не бере, з огляду на наступне.
Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2022 року у справі № 306/2072/21 за позовом АТ «Комінвестбанк» до ОСОБА_1 відмовлено у визнанні недійсним договору банківського вкладу з визначеним строком від 10 березня 2021 року № 04-3/6с-102.
Вирішуючи спір, місцевий суд вказав на відсутність підстав для задоволення позову (зважаючи на підстави позову) про визнання договору банківського вкладу недійсним. Нікчемність цього договору позивач установити не просив, тому суд, діючи в межах і з підстав заявленого позову, нікчемність договору не встановлював.
Суд першої інстанції у вказаному рішенні зазначив, що відповідно до договору банківського вкладу від 10 березня 2021 року, банк прийняв від вкладника грошові кошти в розмірі 16 000 євро та відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №  НОМЕР_1 для збереження коштів, відобразивши лише умови підписаного ОСОБА_1 і ОСОБА_2 документа та пояснення ОСОБА_2 , згідно з якими прихідний ордер останній виготовив особисто, без внесення коштів до каси банку. Тобто суд установив, що кошти, зазначені в підписаному ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . тексті документа, не були внесені до каси банку фактично, тому суд не встановив факту внесення коштів до каси банку, а отже не встановив факту реального прийняття коштів банком.
Преюдиційне значення можуть мати саме обставини, факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, а не правові висновки, судження, мотивація суду з певних питань тощо. Отже, рішення суду про відмову в позові, заявленому з інших підстав, аніж ті, з яких заперечувалися вимоги позивача в справі, що розглядається, без встановлення та оцінки на підставі доказів відповідних фактів і обставин (зокрема, щодо нікчемності правочину), не є преюдиційним щодо дійсності договору банківського вкладу, яка включає й факт реального отримання банком коштів на вклад. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2022 року у справі № 306/2072/21 не може бути враховане за правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України як таке, що встановлює правомірність і дійсність договору банківського вкладу від 10 березня 2021 року № 04-3/6с-102.
Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд застосував норму права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20, від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 666/4894/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 752/7208/15-ц, Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 колегією суддів не беруться до уваги, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, предмет позову є різними.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
Так, у справі № 199/3152/20 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала висновок Верховного Суду України, висловлений у постановах від 09 листопада 2017 року у справі № 6-109цс17, від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 та від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, а саме, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Суди попередніх інстанцій встановили, що факт укладення позивачами договорів банківського вкладу (депозитних договорів) підтверджено витягом з електронного додатка до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, який 25 листопада 2020 року було засвідчено печаткою АТ «КБ «Приватбанк» та підписом головного бухгалтера АТ «КБ «Приватбанк» Ярмоленко В. В.; витягом з електронного додатка до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, що за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по всіх банківських договорах позивачів, які є предметом розгляду. Крім того, позивачі надали суду копії їх банківських договорів та копії квитанцій про внесення ними коштів за цими договорами, і в судовому засіданні представниця відповідача визнала факт укладання вказаних депозитних договорів, розмір вкладу та нарахованих відсотків за договорами.
У справі № 662/397/15-ц розглядався спір про відшкодування банком майнової шкоди позивачам. У справі судами встановлено, що з кожним вкладником касир банку, прийнявши кошти, склала письмовий договір, підписала його сама або її керівник від імені банку і завірила печаткою, та видала особі, що вносила кошти. Ці обставини визнані засудженими та встановлені у вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, у якому вказано, що касир Новотроїцького відділення ПАТ «Райффайзен банк Аваль» ОСОБА_13 та начальник Новотроїцького відділення ПАТ «Райффайзен банк Аваль» ОСОБА_14 прийняли від позивачів у цій справі грошові кошти за договорами банківського вкладу, однак на депозитні рахунки їх не внесли. Преюдиціальним фактом, який встановлюється вироком у кримінальній справі, є факт прийняття в касі банку готівки від вкладників та видача їм документів про оформлення договору банківського вкладу і про прийняття коштів. Таким чином, встановлення судом у вироку цих обставин свідчить про укладення між банком і вкладником договору банківського вкладу, і ці обставини не потребують доказування в цивільній справі. При цьому на встановлення факту укладення договору банківського вкладу не впливає проведення відповідних облікових операцій по рахунках в банку. Визначальним для встановлення факту укладення договору є прийняття від вкладника коштів у касі банку. Та обставина, що позивачами внесені грошові кошти, свідчить про укладення між ними та банком договорів банківського вкладу. Письмова форма додержана, договори не розірвані в судовому порядку, не визнані недійсними, тому їх чинність презюмується.
У справі № 463/5896/14-ц розглядався позов банку до фізичної особи про визнання договору банківського вкладу нікчемним. У постанові суд касаційної інстанції зробив висновки, що саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, тому недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору, а також зазначив, що описка чи помилка в номері рахунка за встановлених обставин не впливають на дійсність правочину. При цьому, вироком суду, що набрав законної сили, встановлено дії засудженого працівника банку із умисного заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, складання завідомо неправдивого офіційного документа та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у справі № 369/10789/14-ц, у якій розглядався позов фізичної особи до банку про визнання договору банківського вкладу укладеним, визнання права на відшкодування заборгованості за договором банківського вкладу та включення до бази даних про вкладників інформації про депозитний договір та за зустрічним позовом банку до фізичної особи про визнання недійсним договору банківського вкладу. 
У справі № 666/4894/15-ц судами встановлено, що вкладник, який уклав із банком договори банківських вкладів і неодноразово вносив на них кошти, що були привласнені невідомими особами, вимагав стягнення з банку своїх коштів та компенсації збитків, завданих такими порушеннями умов договорів. Суд касаційної інстанції погодився з покладенням за таких умов майнової відповідальності за збереження та повернення вкладів на банк.
Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд у справі № 752/7208/15-ц виходив з того, що суди не надали оцінки висновку експертизи та обвинувальному акту у кримінальному провадженні, не встановили чи була на момент укладення договору банківського вкладу завідувач відділенням ОСОБА_4 у силу своїх посадових обов`язків уповноваженою особою банку на вчинення вказаних дій (оформлення документів щодо залучення депозиту): чи приймала вона як керівник відділення банку кошти і якому розмірі від позивача з наданням йому документів на підтвердження цього факту; чи підписувала документи, які позивач надає на підтвердження існування між ним і банком спірних правовідносин; чи ставиться їй у вину вчинення дій, пов`язаних із прийняттям від ОСОБА_2 коштів як депозитного вкладу, в рамках кримінального провадження, відомості про яке містяться в матеріалах справи.
У справі № 6-118цс14 суд касаційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що матеріали справи не містять квитанцій або інших документів, які б підтверджували внесення готівки у відповідній платіжній системі та які б відповідали вимогам пункту 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції № 337, а саме: містили найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ, а тому в цьому випадку письмова форма договору банківського вкладу не є дотриманою.
У справі № 6-17цс12 Верховний Суд України зазначив, що письмова форма спірних договорів дотримана, внесення ОСОБА_1 коштів підтверджується прибутковими валютними ордерами, які відповідають вимогам пункту 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, мають всі необхідні реквізити, від імені ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» підписані особою на підставі довіреності банку та в межах наданих повноважень.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами укладення договору банківського вкладу та внесення грошової суми на її вкладний (депозитний) рахунок, враховуючи, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею відповідного документа або ощадного сертифіката.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у наведених як приклад постановах касаційного суду.
Аргументи касаційної скарги про те, що скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції, яке не було предметом апеляційного оскарження, апеляційний суд не навів належного мотивування є безпідставними, оскільки додаткове рішення суду першої інстанції, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу, а тому додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 серпня 2022 року також підлягало скасуванню, про що і було зазначено у мотивувальній частині постанови апеляційного суду.
Оскаржуване судове рішення містить вичерпні висновки суду апеляційної інстанції, що відповідає встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення наведено дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також надано оцінку всім доказам.
Верховний Суд, враховуючи усі обставини вказаної справи, вважає оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції законним та справедливим, такими, що відповідає верховенству права, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
ЄСПЛ у своїх рішеннях вказував, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (Case «Ponomaryov v. Ukraine»), рішення від 03 квітня 2008 року).
При цьому суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону не здійснює оцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено, тому відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович, залишити без задоволення.
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 31 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             І. М. Фаловська
                                                                                                С. О. Карпенко
                                                                                                В. В. Сердюк