ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2024 року
м. Харків
справа № 953/4932/23
провадження № 22-ц/818/789/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідачі: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Казначейська служба Україна,
розглянувши в порядку ст. 369ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Київського районного суду м.Харкова від 28 серпня 2023 року, постановлене суддею Колесник С.А.
в с т а н о в и в:
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої безпідставним притягненням до адміністративної відповідальності.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 28 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Харківській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не взято до уваги, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала через протиправну поведінку іншої особи. Поліцейським було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення. Доказів незаконності дії поліцейського позивачем не надано. Твердження про завдану моральну шкоду нічим не підтверджені. Отже оскільки дії поліцейського не визнані незаконними, відсутній причинно наслідковий зв`язок із моральною шкодою позивача. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до частин 1, 2 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на доведено факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, та враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи, нетривалість у часі конфліктного випадку та те, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності не мало публічний характер та було обмеженим вузьким колом людей, які про це дізналися, справедливим є присудження позивачу 3000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 13.08.2022 року на ОСОБА_1 постановою ЕАР №5749218 від 13.08.2022 року накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. за ч. 1 ст.122 КУпАП.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 10.10.2022 у справі №554/8558/22 адміністративний позов ОСОБА_1 – задоволено повністю. Постанову ЕАР №5749218 від 13.08.2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Національної поліції в Харківській області 496 грн 20 коп. витрат зі сплати судового збору. Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету сплачений ним штраф в сумі 340 грн. (а.с.10-11).
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 наголошував, що фактично незаконне затримання працівниками відділення поліції №1 Красноградського РВП ГУ НП у Харківській області 13.08.2022 близько 16 год. 39 хв. належного позивачу на праві приватної власності легкового автомобіля марки Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_2 , призвело до суттєвих ускладнень для нього та пасажирів, які перебували у ньому. Під час руху за маршрутом м.Барвінкове Харківської області, де велися на той час бойові дії, до місця евакуації, тобто м.Полтава, у легковому автомобілі перебували пасажири, а саме: дружина позивача - ОСОБА_2 , яка є інвалідом 3 групи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), донька - ОСОБА_3 2020 року народження яка також є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи та батьки дружини похилого віку - ОСОБА_4 який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) і ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю внаслідок війни другої групи. Перебуваючи на під`їзді до стаціонарного посту поліції, що розташований на вул. Заозерній смт.Сахновщина Красноградського району Харківської області, він та пасажири автомобіля стали заручниками неправомірних, на його думку, дій працівників відділення поліції №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, які на тривалий час, доки відбувалося незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, позбавили їх необхідних умов для існування, а саме: вживання питної води і продуктів харчування та користування туалетом, чим вчинили протиправне втручання в особисте життя.
Згідно зі статтею 19Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 56Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Статті 1173, 1174ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт завдання саме йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між прийняттям неправомірних рішень а саме притягненням до адміністративної відповідальності, тому позивач має право на компенсацію моральної шкоди, оскільки незаконне притягнення до відповідальності спричинило негативний вплив на фізичний стан особи.
Із вказаними висновками суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Частинами першою та другою статті 23ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).
В позовній заяві позивач чітко зазначив чим саме, та через які дії йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою працівників поліції, а також його близькі родичи, які перебували разом із ним в машині.
При цьому позивачем конкретизовано, в чому саме виразилася завдана йому з боку відповідача моральна шкода, та надано належних та допустимих доказів, того, що з вини відповідача позивачу була спричинена моральна шкода та наявність причинного зв`язку між шкодою, завданою позивачу і протиправним діянням заподіювача, а саме безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів незаконних дій працівників поліції спростовується рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 10 жовтня 2022 року у справі №554/8558/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, і судом апеляційної інстанції не переглядалось. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м.Харкова від 28 серпня 2023 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:                                                        О.В. Маміна

Судді:                                                                Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова