ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/2929/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк  Г.П.,
суддів: Колоколова С.І., Діброви Г.І.
(склад суду змінено згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді    Богацької Н.С.)
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:
від позивача - Касьяненко Ю.Я. - посвідчення адвоката України №004093 від 19.02.2020; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ОД №004093 від 13.03.2020; ордер серія ВН №1202015 від 02.11.2022
від відповідача – 
-          Будилко Е.Д. - посвідчення адвоката України №004448 від 24.05.2021; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №004448 від 24.05.2021№ ордер серія ВН №1269372 від 26.07.2023;
-          Панчишина С.Ю. (голова ліквідаційної комісії) - протокол Загальних зборів ОСББ "Маловський" в період роботи ліквідаційної комісії № 1 від 26.01.2019

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.05.2023, проголошене суддею Нікітенко С.В. о 16:36 у м. Одеса, повний текст якого складено та підписано 02.06.2023 
у справі №916/2929/22
за позовом скаржника
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Маловський” 
про визнання недійсним рішення, та

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі – ОСББ) “Маловський” про визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ “Маловський”, оформленого Протоколом № 1 від 26 січня 2019 року. 
В обґрунтування позову позивач послався на те, що оскаржуване рішення загальних зборів ОСББ “Маловський” було прийнято з порушенням вимог Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”, а саме:
- позивач не був повідомлений про будь-які збори співвласників, відповідно до законодавства; 
- протокол не було оприлюднено та розміщено ні в місцях загального користування, ні надано мешканцям для ознайомлення, ні розміщено в загальнодоступному місці при вході до кожного під`їзду; 
- загальні збори проводились особами, які не мали повноважень здійснювати будь-які дії щодо підготовки документів до зборів, а тому порушена процедура підготовки до проведення загальних зборів;
- відсутні документи щодо кількісного складу власників будинку, не робилися розрахунки щодо кількості власників квартир, що приймали участь у голосуванні, протокол був підписаний особами, які не мали право його підписувати, результати голосування не оприлюднювались.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заявив про пропуск позовної даності, вказуючи на те, що рішення загальних зборів, які відбулись 26.01.2019, були оприлюднені 10.02.2019, що підтверджується відповідним актом. Тобто саме з 10.02.2019 позивач міг довідатись про результати зборів безпосередньо з оголошення, яке було розміщено на вхідних дверях під`їзду будинку, у якому він мешкає зі своєю родиною. Відповідно, позовну заяву позивач подав 02.11.2022, отже строк для її вчасної подачі сплив.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.05.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що: (1)загальними зборами ОСББ був визначений порядок повідомлення співвласників про проведення загальних зборів, що було пов`язано з необхідністю економії грошових коштів співвласників будинку, зокрема було прийнято рішення про сповіщення співвласників про призначення загальних зборів співвласників будинку членів ОСББ шляхом розміщення оголошень на дошках оголошень, на вхідних дверях парадних, сповіщення за телефоном та поміщенням у поштові скриньки; (2)про скликання загальних зборів, призначених на 26.01.2019,  позивачку було повідомлено у спосіб, визначений рішенням загальних зборів ОСББ від 08.02.2014 №1; (3)результати проведених загальних зборів ОСББ від 26.01.2019 розміщались у загальнодоступному місці при вході до кожного під`їзду багатоквартирного будинку, що підтверджується відповідним актом від 10.02.2019 про оприлюднення оголошення по прийнятим рішенням загальних зборів співвласників ОСББ від 26.01.2019; (4) на зборах ОСББ 26.01.2019 був наявний кворум та рішення були прийнятті більшістю голосів; (5) оскаржуваним рішенням загальних зборів ОСББ були визначені та затверджені внески на управління багатоквартирним будинком (розміри внесків і платежів співвласників), які ґрунтувались на розрахунку тарифу на утримання будинку, виконаних асоціацією "Одеська житлова спілка"; (6) ліквідаційна комісія має повноваження щодо управління справами ОСББ з дня її призначення та здійснює дієздатність юридичної особи через свій склад, відповідно має у т. ч. повноваження щодо скликання загальних зборів співвласників.
З огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заяву відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності суд першої інстанції не розглядав.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Скаржник вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
На думку апелянта:
- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що на момент розгляду справи діяльність ОСББ “Маловський” припинена рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 9.07.2012;
- суд першої інстанції не надав належної оцінки роботі ліквідаційної комісії, а саме її правам та обов`язкам на стадії ліквідації юридичної особи, адже існує певна процедура проведення ліквідації юридичної особи, встановлені права та обов`язки ліквідаційної комісії та встановлені строки виконання певних дій. З 2012 року ліквідаційна комісія не тільки не виконала покладені на неї обов`язки, але й продовжує безпідставно обслуговувати будинок та прибудинкову територію, й стягувати грошові кошти за таке обслуговування з перевищенням повноважень;
- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що ліквідаційна комісія не має права будь-яким чином скликати загальні збори ;
- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки правомірності продовження статутної діяльності об`єднання співвласників багатоквартирного будинку попри те, що статутні документи були визнані недійсними;
- суд не надав правового обґрунтування правомочності встановлення відмінної від вимоги закону норми щодо порядку голосування й не відображення такого результату в статуті, як того вимагає закон;
- суд першої інстанції проігнорував відсутність будь-яких належних та допустимих доказів повідомлення апелянта про дату, час та місце проведення загальних зборів, питань порядку денного, документів про результати голосування.
ОСББ “Маловський” в особі ліквідаційної комісії надіслав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив наступне:
- суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ліквідаційна комісія має повноваження щодо управління справами ОСББ “Маловський” з дня її призначення та здійснює дієздатність юридичної особи через свій склад, відповідно має у т. ч. повноваження щодо скликання загальних зборів співвласників з урахуванням того, що склад комісії складається із трьох співвласників будинку (членів ОСББ “Маловський”).
- предметом спору, як правильно визначив суд першої інстанції, є вимога позивача до відповідача визнати недійсним рішення загальних зборів ОСББ, оформлене протоколом №1 від 26.01.19, а не оскарження дій/бездіяльності ліквідаційної комісії ОСББ.
- апелянт не обґрунтував, які саме порушення здійснила ліквідаційна комісія ОСББ під час ліквідаційної процедури і як в такому випадку порушуються права позивача.
- позивач, звертаючись до господарського суду, навіть не врахував, що своїм позовом він фактично намагається не тільки уникнути від свого обов`язку сплати обов`язкових платежів, передбачених законодавством, а і фактично порушує цим права та інтереси більшості співвласників будинку, які брали участь на зборах, голосували за визначення тарифів, тривалий час здійснювали та здійснюють платежі за визначеними тарифами, отримували та отримують відповідні субсидії та пільги.
- законодавством не визначено, що початок ліквідаційної процедури зупиняє/припиняє повноваження основного органу управління ОСББ - загальних зборів співвласників будинку навіть за відсутності Статуту. Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку, визначені ЗУ “Про ОСББ”, а рішення загальних зборів ОСББ повинно виконуватись співвласниками будинку навіть за відсутності статуту ОСББ.
- думка апелянта про відсутність будь-яких належних та допустимих доказів повідомлення апелянта про дату, час та місце проведення загальних зборів; питань порядку денного; документів про результати голосування, як це передбачено нормами Закону України “Про ОСББ”, не ґрунтується на матеріалах та досліджених судом обставин справи.
- позивач метою позову визначає не захист своїх порушених прав і інтересів, а своїм позовом фактично намагався визнати протиправними та незаконними дії/діяльність ліквідаційної комісії ОСББ щодо організації проведення загальних зборів ОСББ в 2019 році та прийняття ними рішення щодо затвердження нових тарифів щодо обслуговування будинку. Отже спір у даній справі фактично зводиться до незгоди позивача з тарифами та їх сплатою, незгодою з цих підстав з роботою ліквідаційної комісії, що дає змогу констатувати, що спір виник не у зв`язку з порушенням права позивача на участь в загальних зборах ОСББ, а у зв`язку з незгодою взагалі сплачувати будь-які платежі, пов`язані з утриманням будинку та встановлені рішенням загальних зборів.
Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 21.09.2023 рішення Господарського суду Одеської області від 23.05.2023 у справі №916/2929/22 скасував. Прийняв нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав недійсним рішення загальних зборів ОСББ "Маловський, оформлене протоколом загальних зборів від 26.01.2019 №1 та стягнув з ОСББ "Маловський" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у сумі 2 481,00 грн. та 3 721,50 грн. витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що: (1) діяльність відповідача регламентується положеннями Закону про ОСББ, оскільки статут у ОСББ відсутній (рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2011 у справі №2-291/11 визнано недійсним рішення установчих зборів від 13.11.2008 щодо ОСББ "Маловський" та визнано недійсним статут ОСББ "Маловський"); (2) оприлюднення оголошення про проведення загальних зборів співвласників ОСББ не є належним способом повідомлення співвласників про проведення загальних зборів; (3) рішення ОСББ про визначення іншого способу повідомлення не позбавляє ОСББ обов`язку повідомляти співвласників про проведення загальних зборів у визначений законом спосіб; (4) прибуття інших співвласників будинку на збори 26.01.2019 та їх голосування жодним чином не свідчить про повідомлення позивача про проведення 26.01.2019 загальних зборів співвласників ОСББ; (5) позивач не був у законний спосіб повідомлений про проведення 26.01.2019 загальних зборів співвласників ОСББ, що є підставою для визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ, оформленого протоколом загальних зборів від 26.01.2019 №1, оскільки таке рішення прямо впливає на права та обов`язки позивача, як одного із співвласників ОСББ; (6) загальні збори не наділені правом встановлювати інший порядок визначення кількості голосів без включення такого порядку до статуту об`єднання, а тому прийняття такого рішення без включення відповідних положень до статуту суперечить вимогам Закону про ОСББ; (7) кількість голосів співвласників на загальних зборах необхідно визначати виходячи з загальних положень Закону про ОСББ, тобто пропорційно до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; (8) відсутність в додатках до протоколу інформації щодо площі квартири кожного з співвласників  не дозволяє встановити кількість голосів кожного з співвласників та, відповідно, факт прийняття рішень загальних зборів повноважним складом; (9) неможливість встановити обставини прийняття оскаржуваних рішень повноважним складом співвласників є самостійною підставою для визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ.
Апеляційний суд відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності, оскільки 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого розділ "Прикінцеві положення" ЦК доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т. ч. статтями 257, 258 ЦК продовжуються на строк дії такого карантину, а тому трирічний строк позовної давності щодо вимоги позивача не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви в листопаді 2022 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом.
ОСББ "Маловський" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2023, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.05.2023 у справі №916/2929/22 залишити в силі.
Постановою Верховного Суду від 22.11.2023 касаційну скаргу ОСББ "Маловський" в особі ліквідаційної комісії задоволено частково. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2023 у справі №916/2929/22 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.
У відповідній постанові Верховний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не з`ясував: (1) дійсної правової природи спірного рішення, незважаючи на те як воно поіменоване; (2) права співвласників будинку встановлювати у своєму рішенні порядок повідомлення співвласників про проведення загальних зборів мешканців будинку, у якому припинене ОСББ, яке перебуває в стані ліквідації; (3) в чому полягає незаконність спірного рішення; (4) чи порушує прийняте співвласниками будинку рішення права та законні інтереси позивача, про що скаржник слушно зазначає в касаційній скарзі; (3) чи призведе задоволення позовних вимог у цій справі до поновлення прав і законних інтересів позивача, за захистом яких вів звернувся з цим позовом до суду, і яких саме; (4) чи буде дотримано в разі скасування спірного рішення баланс інтересів усіх співвласників приміщень багатоквартирного будинку, про що також зазначав відповідач, втім його аргументи не були спростовані апеляційним судом.
Справа 8.01.2024 отримана Південно-західним  апеляційним господарським судом та передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді – Разюк Г.П., суддів: Богацької Н.С., Діброви Г.І.
Ухвалою Південно-західного  апеляційного господарського суду від 15.01.2024 призначено розгляд даної справи на 13 лютого 2024 року о 14:00 год.
Під час нового розгляду справи до суду апеляційної інстанції надійшов ще один відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній викладає такі ж доводи, що і у попередньому відзиві, а також звертає увагу на те, що ОСББ «Маловський» на час розгляду цієї справи є діючим об`єднанням, навіть за відсутності статуту, але знаходиться у стадії припинення, з діючим органом управління – ліквідаційною комісією. Також відповідач зазначає про те, що дійсна правова природа спірного рішення регулюється нормами Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ч. 2 ст. 10 зазначеного закону визначено, що до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, отже відповідна норма визначає право співвласників будинку скликати та проводити збори для вирішення питань щодо управління багатоквартирним будинком, що фактично і було здійснено його співвласниками, при цьому під час розгляду справи позивач не заперечував про наявність кворуму, достатньому для прийняття рішень на загальних зборах 26.01.2019 та відповідно не наполягав про витребування відповідних доказів від відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що Верховний Суд у даній справі встановив, що прийняті під час ліквідації ОСББ рішення власників приміщень багатоквартирного будинку не можна розцінювати як  рішення співвласників ОСББ, навіть за умови, що вони так поіменовані, а відтак відсутні підстави для застосування до правовідносин сторін норм Закону про ОСББ, отже рішення загальних зборів, оформлених протоком №1 від 08.02.2014 можна розцінювати як рішення зборів співвласників будинку і позивач належним чином був повідомлений про їх проведення, про що вірно встановив суд першої інстанції.
Також позивач подав до суду апеляційної інстанції пояснення в порядку ст. 42 ГПК України, в яких проаналізувавши постанову Верховного Суду у даній справі зазначав про те, що повноваження ліквідаційної комісії  ОСББ «Маловський» щодо відступати від імені ОСББ у судових справах пов`язані саме з ліквідацією боргів, які накопичились на день винесення рішення про ліквідацію, тобто до вересня 2012, а не на борги до 2019. Також позивач не погоджувався з висновком Верховного Суду щодо нерозповсюдження у даному випадку на відповідні правовідносини Закону про ОСББ, зазначав що останній є юридичною особою, яка знаходиться  на стадії ліквідації, а отже її діяльність регламентується нормами відповідного закону. Крім того, посилаючись на ст. 14 ЗУ про ОСББ позивач зазначає, що він позбавлений права будь-яким чином брати участь в управлінні об`єднанням, приймати участь в роботі органів управління та обиратися до його складу та вважає, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні від 21.09.2023 у даній справі вірно встановив факт порушення прав позивача.
Суд апеляційної інстанції розглянув матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухав пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та дійшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .
26.11.2008 у будинку по АДРЕСА_2 було створено ОСББ "Маловський".
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.09.2012 у справі №1527/6520/12 припинено юридичну особу ОСББ "Маловський", що не пов`язано з банкрутством юридичної особи, та призначено ліквідаційну комісію, встановлено строк роботи ліквідаційної комісії.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.07.2013 у справі №523/6265/13-ц змінено голову ліквідаційної комісії та продовжено строк роботи ліквідаційної комісії.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 у справі №523/6265/13-ц продовжено ліквідаційну процедуру з припинення ОСББ "Маловський" до зведення та затвердження ліквідаційного балансу.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2016 у справі №523/6265/13-ц замінено ліквідатора голову ліквідаційної комісії ОСББ "Маловський" Ананьева С.П. на голову ліквідаційної комісії ОСББ "Маловський" ОСОБА_2 .
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є головою комісії з припинення або ліквідатором ОСББ "Маловський".
Рішенням загальних зборів ОСББ "Маловський", оформленим протоколом №1 від 08.02.2014, за першим питаннями порядку денного було прийнято рішення в подальшому на всіх загальних зборах, які будуть проводитися ОСББ "Маловський", враховувати 1 квартира - 1 голос без урахування площі та кількості проживаючих у приміщенні співвласників членів ОСББ "Маловський".
Рішенням загальних зборів ОСББ "Маловський", оформленим протоколом №1 від 08.02.2014, за четвертим питанням порядку денного було прийнято рішення про сповіщення щодо призначення загальних зборів співвласників будинку членів ОСББ "Маловський" шляхом розміщення оголошень на дошках оголошень, на вхідних дверях парадних, сповіщення за телефоном та поміщенням у поштові скриньки.
Рішенням загальних зборів ОСББ "Маловський", оформленим протоколом №1 від 26.01.2019, вирішено наступне:
1.В примусовому порядку зобов`язати боржників сплатити борги шляхом передбаченим законодавством.
2.Встановити з 01.01.2019 внески на управління багатоквартирним будинком (тарифи на УБ та ПТ) у розмірі 4 грн 07 коп.
3.Надати ліквідаційній комісії ОСББ "Маловський" права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю будинку АДРЕСА_2 , балансоутримувачем якого є ОСББ "Маловський".
4.Встановити тариф у резервний та накопичувальний фонд капітального ремонту у розмірі 0,50 грн за 1 кв. м загальної площі жилого приміщення з 01.01.2019.
Предметом позову у цій справі є вимога позивача до відповідача про визнання недійсними рішення загальних зборів ОСББ "Маловський", оформленого протоколом №1 від 26.01.2019.
Відповідно до статті 385 ЦК власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом про ОСББ
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (стаття 1 Закону про ОСББ).
Відповідно до статті 4 Закону про ОСББ об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Отже, вказаний Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.
Підстави для припинення ОСББ передбачені у статті 28 Закону ОСББ, згідно якої об`єднання (асоціація) вважається припиненим з дня внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Об`єднання ліквідується у разі: придбання однією особою всіх приміщень у багатоквартирному будинку; прийняття співвласниками рішення про ліквідацію об`єднання; ухвалення судом рішення про ліквідацію об`єднання.
Частинами першою, другою статті 104 ЦК передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
.Відповідно до частини першої статті 110 ЦК юридична особа ліквідується: 1) за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; 2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади; 3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.
Як вбачається з матеріалів справи Суворовський районний суду м. Одеси рішенням від 21.04.2011 у справі №2-291/11 визнав недійсним рішення установчих зборів від 13.11.2008 щодо створення ОСББ "Маловський" та визнав недійсним статут ОСББ "Маловський", який зареєстровано у виконавчому комітеті Одеської міської ради в реєстрі №186 від 26.11.2008.
Врахувавши вищенаведені обставини щодо визнання недійсним статуту ОСББ "Маловський", діяльність відповідача не може регулюватись статутом останнього, оскільки такий відсутній (у зв`язку із скасуванням у судовому порядку).
При цьому, відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 105 ЦК учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.
Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.
Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.
До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Аналіз частини третьої статті 105 ЦК свідчить, що лише учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора чи покладають здійснення відповідних функцій на орган управління юридичної особи, а також встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.
Норми частини третьої статті 105 ЦК є імперативними в тому сенсі, що: (1) ніхто більше, крім вказаних у ній суб`єктів, не вправі призначати ліквідаційну комісію (ліквідатора) чи покладати їх функції на орган управління відповідної юридичної особи; (2) вказані у ній суб`єкти (учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи) зобов`язані не тільки встановити порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, а й чітко визначитися із спеціальним органом з такого припинення, тобто або призначити ліквідаційну комісію, або призначити ліквідатора, або покласти ці функції на орган управління відповідної юридичної особи.
При цьому, в законі по суті проводиться аналогія між спеціальним органом з припинення (ліквідації) юридичної особи та органом управління цієї юридичної особи, що дозволяє стверджувати, що спеціальний орган з припинення (ліквідації)  юридичної особи за своєю правовою природою є спеціальним тимчасовим органом відповідної юридичної особи, функції якого полягають у здійсненні усього комплексу заходів щодо припинення (ліквідації) юридичної особи. Тобто такий орган (ліквідаційна комісія) здійснює з певною метою (ліквідації юридичної особи) управління діяльністю такої юридичної особи.
Рішенням від 20.09.2012 у справі №1527/6520/12 Суворовський районний суду м.Одеси припинив юридичну особу - ОСББ "Маловський", що не пов`язано з банкрутством юридичної особи, призначив ліквідаційну комісію та встановив строк роботи ліквідаційної комісії.
Тобто, з моменту ухвалення вищезазначеного рішення суду про припинення вказаної юридичної особи  та призначення ліквідаційної комісії управління справами саме ОСББ "Маловський" здійснює спеціальний тимчасовий орган - ліквідаційна комісія, яка діє та приймає відповідні рішення згідно із нормами ЦК щодо ліквідації юридичної особи, адже Закон про ОСББ не містить спеціальних норм щодо процедури ліквідації ОСББ, а саме щодо діяльності та повноважень ліквідаційної комісії ОСББ, яке перебуває в процедурі ліквідації.
Отже, діяльність ОСББ "Маловський", яке перебуває в процедурі ліквідації  понад 10 років (така діяльність повинна здійснюватися щодо проведення заходів стосовно ліквідації юридичної особи), регулюється загальними нормами цивільного законодавства (ЦК) щодо процедури його ліквідації (проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи), на неї не розповсюджуються норми Закону про ОСББ, зокрема щодо порядку скликання та проведення загальних зборів співвласників, повідомлення (встановлення іншого порядку повідомлення) співвласників про проведення таких зборів, підрахунку голосів, кворуму тощо. 
Прийняті під час ліквідації ОСББ рішення власників приміщень багатоквартирного будинку не можна розцінювати як рішення співвласників ОСББ, навіть за умови, що вони так поіменовані, а відтак відсутні підстави для застосування до правовідносин сторін норм Закону про ОСББ.
Разом з тим, оскільки спірне рішення за своєю правовою природою є рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку, то до відповідних правовідносин сторін слід застосовувати саме Закон України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку".
Зазначене не було прийнято до уваги судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, водночас наявність таких висновків колегії суддів в цілому не впливає на суть ухваленого рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи наступне.
Так у преамбулі Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" зазначається, що цей Закон визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. 
Відповідно до частини першої статті 2 наведеного закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.
Законодавство, що регулює відносини з реалізації права власності у багатоквартирних будинках, складається з Конституції України, цього Закону, інших законів України та нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері власності у багатоквартирних будинках (стаття 3 наведеного Закону).
Співвласники мають право брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 2 частини першої, частина друга статті 6 наведеного Закону).
Співвласники зобов`язані: 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; 4) додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; 5) виконувати рішення зборів співвласників; 6) забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; 7) відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; 8) додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; 9) забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (частина перша статті 7 наведеного Закону).
Згідно із ч. 1    ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2    ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку»     піввласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку; визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем…
Згідно із ч. 3    6    ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» збори співвласників можуть скликатися ініціативною групою у складі не менше трьох співвласників або управителем, обраним відповідно до цього    Закону. Повідомлення про дату та місце проведення зборів співвласників має бути вручено не пізніше ніж за 10 днів до дати проведення зборів у письмовій формі кожному співвласникові під розписку або шляхом поштового відправлення рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в цьому багатоквартирному будинку, а також має бути розміщено у загальнодоступному місці при вході до кожного під`їзду багатоквартирного будинку. Повідомлення про проведення зборів співвласників має містити інформацію про ініціатора проведення таких зборів, дату, місце та час їх проведення, порядок денний. До повідомлення про проведення зборів співвласників можуть додаватися додаткові матеріали або інформація, що будуть розглядатися на зборах. 
Матеріалами справи піддвержено, що рішенням загальних зборів ОСББ “Маловський”, оформленим протоколом № 1 від 08.02.2014, за першим питаннями порядку денного було прийнято рішення в подальшому на всіх загальних зборах, які будуть проводитися ОСББ “Маловський” враховувати 1 квартира - 1 голос без урахування площі та кількості проживаючих у приміщенні співвласників членів ОСББ “Маловський”.
Зазначене рішення ОСББ №1 від 08.02.2014 не оскаржувалось, прийнятий на ньому порядок голосування співвласниками будинку на наступних зборах не переглядався, отже 08.02.2014 учасники ОСББ погодили порядок обрахунку голосів при голосуванні на наступних зборах.
Крім того, оскільки ч. 2 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначено, що до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, рішення зборів від 8.02.2014, яким встановлений також порядок повідомлення про збори, з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 7 зазначеного закону, правомірно застосовувалось співвласниками на наступних зборах.
Колегія суддів вважає, що про скликання загальних зборів, призначених на 26.01.2019, відповідачем належним чином було повідомлено позивача, тобто у спосіб визначений рішенням загальних зборів ОСББ “Маловський” від №1 від 08.02.2014, підтвердженням розміщення на дошках відповідних оголошень є Акт від 11.01.2019 про оприлюднення оголошення про проведення загальних зборів співвласників ОСББ “Маловський” (т. 1, а.с. 77), яким зафіксовано, що на підставі рішення ліквідкомісії про скликання загальних зборів співвласників будинку по АДРЕСА_2 були підготовлені та 11.01.2019 розклеєні оголошення про проведення загальних зборів 26.01.2019, на першому поверсі парадних № 1 та № 2, на дошках оголошень, на вхідних дверях парадних, частину мешканців будинку повідомлено особисто за телефоном та шляхом вкладення оголошень в поштові скриньки, з зазначеною інформацією. Дата проведення 26.01.2019, час проведення: з 12-00 по 14.00; порядок денний, ініціатор зборів.
Також, прибуття співвласників будинку на збори 26.01.2019, їх голосування, є свідченням того, що співвласники будинку були обізнані (повідомлені) про збори, самі збори відбулись, на них були прийняті відповідні рішення більшістю голосів.
Доказів того, що позивача не було допущено до участі у загальних зборах до матеріалів справи не надано, отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем не було доведено обставин недотримання відповідачем порядку (способу) повідомлення позивача про проведення загальних зборів.
Також, в протоколі № 1 від 26.01.2019 загальних зборів ОСББ зазначено про загальну кількість співвласників жилих та не жилих приміщень - 85 та про 8 користувачів жилих та не жилих приміщень, які не мають вирішального голосу.
У загальних зборах 26.01.2019 за визначеним порядком денним у голосуванні приймали участь 65 голосів (кворум для прийняття рішень наявний), при цьому по всім питанням порядку денного “за” проголосував 61 голос, “проти” - 4 голоси, що в процентному відношенні “за” становить майже 70%.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те,  що на зборах співвласників 26.01.2019 був наявний кворум та рішення були прийнятті більшістю голосів.  
Таким чином, порушень вимог закону при процедурі скликання та проведення загальних зборів співвласників ОСББ “Маловський”, які відбулись 26.01.2019, а також порушень під час голосування та прийняття рішень колегію суддів не встановлено, а отже підстав для задоволення позову з визначених позивачем обставин не має.
Крім того, відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Стаття 15 ЦК передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутись  до суду за захистом  свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Законодавець у частинах першій та другій статті 4 ГПК встановив, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.
Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й буде здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 ЦК, статті 20 Господарського кодексу України (далі – ГК), або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).
Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).
Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 по справі №910/8060/19 вказав, що під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. 
Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов.
Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі  "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).
Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі  "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі  "Афанасьєв проти України" зазначено, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9  Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Таким чином, виходячи зі змісту статей 15, 16 ЦК, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність); відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Отже, заявляючи позов про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку позивач має довести (підтвердити) в установленому законом порядку протиправність рішення та яким чином оспорюване ним рішення порушує (зачіпає) його права та законні інтереси. Відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови в позові.
У справі, що переглядається, позивач не зазначив, яке його право чи інтерес порушено оскаржуваним рішенням, доказів означеного не має також і в матеріалах справи.
Фактично доводи позивача зводяться до незгоди останнього із роботою ліквідаційної комісії ОСББ та з затвердженням нових тарифів щодо обслуговування відповідного будинку, що дає змогу констатувати, що спір виник не у зв`язку з порушенням прав позивача на участь у зборах, а у зв`язку з незгодою взагалі сплачувати будь-які платежі, пов`язані з утриманням будинку, встановлені рішенням зборів. Разом з тим, незгода позивача з таким рішенням, за яке проголосували більшість власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, не може бути підставою для скасування рішення, прийнятого повноважним органом - загальними зборами співвласників будинку.
Оскільки оскаржуване рішення не порушує прав або законних інтересів позивача, який, вказуючи в позовній заяві на їх порушення не обґрунтовує співмірність балансу своїх прав, законних інтересів та прав і законних інтересів інших співвласників багатоквартирного будинку, які не вимагають перегляду відповідних тарифів та які тривалий час виконують свої обов`язки зі сплати внесків та інших платежів, пов`язаних з утриманням будинку, колегія суддів вважає також наявні  підстави для відмови у задоволенні відповідного позову, враховуючи, що відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови в позові.
Більш того, колегія суддів вважає, що прийняття судом рішення про задоволення відповідного позову призведе до негативних наслідків для інших співвласників багатоквартирного будинку, реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належного утримання багатоквартирного будинку, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами, що є недопустимим.
Беручи до уваги усе вищенаведене, колегія суддів констатує відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ “Маловський”, оформленого Протоколом № 1 від 26 січня 2019 року. 
У апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до протилежного висновку.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити рішення суду першої інстанції - без змін з підстав викладених у мотивувальній частині цієї постанови, а апеляційну скаргу  - без задоволення.
Згідно із ст.129 ГПК України, судові витрати слід залишити за апелянтом.
На підставі  ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 23.05.2023у справі №916/2929/22 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 14.02.2024 о 10.15

Головуючий суддя                                                            Г.П. Разюк         
Суддя                                                                                            С.І. Колоколов
         Суддя                                                                                            Г.І. Діброва