П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
 22 лютого 2024 року                                                                                    м. Київ
                                                                     
Справа №369/8278/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/4643/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача:                 Соколової В.В.
суддів:                                   Мережко М.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря             Бевзи А.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Фінагеєвої І.О. 05 вересня 2023 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
 
В С Т А Н О В И В
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Управління ДКС України у Києво-Святошинському районі в Київській області на користь ОСОБА_1 шкоду у розмірі 435142,00 грн, яка складається з матеріальної шкоди у розмірі 90142,00 грн та моральної шкоди у розмірі 345000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що він є фізичною особою-підприємцем, яка надає послуги з перевезення пасажирів на таксі та перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення з 2015 року.
З лютого 2018 року державний виконавець повідомив боржнику про намір реалізувати в примусовому порядку належний ОСОБА_1 автомобіль, який є єдиним джерелом доходу боржника.
05 березня 2018 року державний виконавець Києво-Святошинського РВ ДВС арештував та вилучив у боржника належний йому на праві власності автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , та передав його для реалізації до ДП «Сетам». Позивач наголошує на тому, що 20 лютого 2018 року державний виконавець видав доручення Оболонському РВ ДВС на вилучення рухомого майна боржника. 05 березня 2018 року державний виконавець прийняв постанову про опис та арешт майна боржника, а також того ж числа - 05 березня 2018 року, представником ДП «Сетам» складено акт приймання-передачі транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , та транспортовано вказаний транспортний засіб на площадку для зберігання.
З метою забезпечення життєдіяльності боржник змушений був скористатися послугами оренди автомобіля, в зв`язку з чим поніс значні витрати грошових коштів, які вважає понесеною матеріальною шкодою, завданою незаконними діями державного виконавця.
Скаржник наголошує на тому, що такі дії державного виконавця були ним оскаржені в судовому порядку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року у справі № 369/2887/18, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, скасовано постанову державного виконавця про розшук майна боржника від 03 липня 2017 року, внаслідок чого був фактично скасований розшук транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 .
Вказане судове рішення державним виконавцем не було виконано у розумний строк, внаслідок чого боржник звернувся до начальника відділу державної виконавчої служби 24 січня 2019 року. Постановою державного виконавця від 29 січня 2019 року було скасовано розшук майна боржника, фактично скасовано звернення стягнення на транспортний засіб боржника.
Постановою начальника Києво-Святошинського РВ ДВС від 12 лютого 2019 року було встановлено протизаконність дій виконавця, визнано дії державного виконавця Тарасенка В.О. в частині передачі майна, що є єдиним джерелом доходу, такими, що суперечать вимогам переліку майна, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами.
13 лютого 2019 року боржник отримав вимогу ОСОБА_2 до ДП «Сетам» про повернення належного йому автомобіля. 18 лютого 2019 року ОСОБА_1 отримав від ДП «Сетам» належний йому автомобіль.
Позивач вважає, що оскільки внаслідок незаконних дій державного виконавця не перериваючи свою підприємницьку діяльність змушений був скористатися послугами оренди автомобіля, то понесені ним витрати складають заподіяну йому матеріальну шкоду у розмірі 90142,00 грн.
Крім того, позивач зауважує, що внаслідок незаконних дій державного виконавця та дій, спрямованих на повернення незаконно відібраного майна та відновлення порушеного права зазнав моральних утисків, внаслідок чого розмір заподіяної йому моральної шкоди оцінює у 345000,00 грн.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000, 00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами понесеної ним матеріальної шкоди, а суд на підставі недостатніх доказів та припущень в контексті вимог ст. 81 ЦПК України позбавлений права встановлювати наявність факту заподіяння матеріальної шкоди.
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з доведення факту заподіяння моральної шкоди та з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань, характеру немайнових втрат, їх тривалості та вважав за необхідне визначити розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 3000,00 грн. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивача та кореспондуватиме глибині та силі душевних страждань останнього.
 
Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 ,  ним подана апеляційна скарга, в якій він вказує на незаконність необґрунтованість рішення суду, у зв`язку з неповним дослідженням обставин справи, та їх неправильною оцінкою.
Позивач вказує на те, що суд першої інстанції помилково не врахував докази існування договорів оренди та наявності права володіння автомобілями, через надані з боку володільців автомобіля технічні паспорти.  Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував матеріальну шкоду, підтверджену платіжними документами на адресу володільців автомобіля. Зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні жодним чином не обгрунтував розмір моральної шкоди та не навів мотивів чому саме такий розмір моральної шкоди був задоволений судом.
За таких обставин, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого  рішення, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08 квітня 2015 року є фізичною особою-підприємцем. Позивач надає послуги таксі (49.32) на підставі ліцензії, виданої 16 квітня 2015 року, серії АЕ № 572386, строк дії якої необмежений /а.с.9-10/.
Послуги таксі ОСОБА_1 надавав на транспортному засобі «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , відповідно до ліцензійної картки серії НОМЕР_2 до ліцензії серії НОМЕР_3 , строк дії якої необмежений /а.с.11/.
23 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ПП «Плай» ІДС «Еліт таксі» було укладено договір № 071/1 на невизначений строк на надання інформаційних послуг, згідно з пунктом 1.2 якого ОСОБА_1 доручає, а Служба зобов`язалася надавати підприємцю інформаційні послуги про наявність потенційних замовлень громадян, підприємств, установ на надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів та інших транспортних послуг, які надаються Підприємцем /а.с.12/.
Постановою головного державного виконавця від 20 лютого 2018 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_8 Оболонському РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві доручено провести дії, а саме опис та арешт рухомого майна боржника, а саме транспортного засобу за адресою: м. Київ, вул. Г. Сталінграда, 15, та винести постанову про опис та арешт майна, яку направити до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області /а.с.16/.
Постановою старшого державного виконавця від 05 березня 2018 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_8 описано та накладено арешт на майно, зокрема, на транспортний засіб «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , який належав боржнику ОСОБА_1 /а.с.17-18/.
ДП «Сетам» прийняло від Оболонського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві транспортний засіб «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується актом приймання-передачі від 05 березня 2018 року /а.с.19/.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року у справі № 369/2887/18, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, скасовано постанову державного виконавця від 03 липня 2017 року про розшук автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 /а.с.52-59/.
Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенка В. О. скасовано постанову про розшук майна боржника від 17 липня 2017 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_8, виданої під час примусового виконання виконавчого листа № 369/6035/15-ц, виданого 21 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з 08 червня 2015 року і до досягнення повноліття /а.с.62/.
Постановою від 12 лютого 2019 року начальником Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кравчуком М.В. у виконавчому провадженні НОМЕР_8 визнано дії головного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенка В. О. в частині передачі на зберігання ДП «Сетам» транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , належного боржнику, яке є єдиним джерелом доходу, такими, що суперечить вимогам переліку майна на яке може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, а отже на нього не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами /а.с.63/.
Згідно зі змістом Акту видачі майна 18 лютого 2019 року ДП «Сетам» видало, а ОСОБА_1 прийняв транспортний засіб «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , синього кольору /а.с.64/.
Згідно з копією Договору оренди автомобіля від 16 лютого 2018 року № 21, укладеного з ТОВ «ЛВМ Холдінг» позивач отримав у строкове платне користування автомобіль «Volkswagen POLO», реєстраційний номер НОМЕР_4 . 
Пунктом 7 Договору оренди автомобіля від 16 лютого 2018 року №21 встановлено, що за користування зазначеним автомобілем ОСОБА_1 зобов`язувався сплачувати орендну плату у розмірі 1500,00 грн, в тому числі 250,00 грн ПДВ за добу оренди. Орендна плата сплачується не пізніше 15:00 год п`ятниці за попередній календарний тиждень в касу підприємства.
Відповідно до пункту 8 Договору оренди автомобіля від 16 лютого 2018 року № 21 орендна плата визначається актом виконаних робіт, який підтверджує кількість діб оренди та підписується сторонами не пізніше середи наступного тижня  /а.с.20-21/. 
Факт отримання позивачем вказаного автомобіля підтверджується актом приймання передачі автомобіля від 16 лютого 2018 року за змістом якого на момент підписання акту сторони взаємних претензій не мають, підтверджують, що комплектація транспортного засобу відповідає Договору та додатку до нього /а.с.22/.
Матеріали справи містять копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Dаewoo Nexia» номер кузова НОМЕР_5 , фото автомобіля марки «Dаewoo» д.н.з. НОМЕР_6 , копії квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» про здійснення позивачем поповнення рахунку ОСОБА_5 , копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на ім'я страхувальника ОСОБА_6 , копії квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» про здійснення позивачем поповнення рахунку ОСОБА_6 , фото автомобіля марки «Dаewoo» д.н.з НОМЕР_7 та копію свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу за ОСОБА_7 , копії квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» про здійснення позивачем поповнення рахунку ОСОБА_7  /а.с.23-51/.  
 
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
У ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
 
В силу ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.  
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
У Постанові Верховного Суду  від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 роз`яснено, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
 
Згідно з  ч. 1 ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. А в порядку ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
 
З наведених обставин справи вбачається, що судами першої та апеляційної інстанцій у справі №369/2887/18 була встановлена незаконність дій державного виконавця, які стосувалися прийняття неправомірної постанови від 03 липня 2017 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_8 про розшук належного боржнику автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , та скасовано вказану постанову. Аналогічного висновку дійшов і начальник Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, про що зазначено у постанові від 12 лютого 2019 року (ВП № НОМЕР_8).
Вказані обставини дають підстави для висновку про порушення органом державної влади прав позивача, які підлягають поновленню шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди, факт заподіяння та розмір якої суду слід встановити на підставі належних та достатніх доказів.
Рішенням суду першої інстанції задоволені частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та визначено грошову суму на її відшкодування у розмірі 3000,00 грн. Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем, який не погоджується виключно з визначеним розміром компенсації. Іншими учасниками справи рішення суду не оскаржується. А отже підстави для здійснення відшкодування моральної шкоди не входять до предмету розгляду апеляційної суду, предмет становить виключено розмір визначеного судом відшкодування.
Оцінюючи рішення суду в цій частини апеляційний виходить з того, що грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина душевних страждань, ступінь вини особи, яка її завдала, вимоги розумності і справедливості.
Апеляційний суд вважає, що при визначенні грошової компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції з урахуванням засад розумності та справедливості, враховуючи обсяг вимушених змін у житті позивача, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, зробив обґрунтований висновок, що  розмір грошової компенсації моральної шкоди в сумі 3000,00 грн є достатнім. А отже доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру моральної шкоди не знайшли свого підтвердження.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, апеляційний суд виходить з такого. 
Так, позивач стверджує, що внаслідок відібрання належного йому автомобіля він був вимушений скористатися послугами оренди автомобіля, що призвело до додаткових витрат його бюджету.
Матеріали справи містять копію лише одного договору оренди автомобіля від 16 лютого 2018 року, укладеного в простій письмовій формі. Проте, за умовами цього договору орендна плата визнається актом виконаних робіт, який підтверджує кількість діб оренди та підписується сторонами не пізніше середи наступного тижня.  Позивачем не надано до суду  акту на підтвердження факту погодження плати оренди автомобіля за час фактичного його використання та/або оплати за цим договором. У зв`язку з цим суд позбавлений можливості встановити тривалість користування послугами оренди автомобіля за вищезазначеним договором та суму фактично понесених позивачем матеріальних збитків. 
А отже, суд першої інстанції вірно вказав на те, що копія цього договору та акт прийому-передачі автомобіля не є достатніми доказами, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування, а саме розміру витрат на оренду автомобіля за Договором оренди автомобіля від 16 лютого 2018 року № 21.
 
Суд першої інстанції також надав вірну оцінку посиланням позивача про понесені матеріальні витрати, пов`язані з орендою інших автомобілів, оскільки матеріали справи не містять відповідних договорів. А наявні в матеріалах справи  фото автомобілів, копії технічних паспортів, страхового полісу та банківські документи із зазначення призначення платежу поповнення карти, не є належними, допустимими та достатніми доказами, які дозволяють однозначно стверджувати про наявність правовідносин з оренди транспортних засобів за участю позивача та понесених у зв`язку з цим витрат.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами понесеної ним матеріальної шкоди, а суд на підставі недостатніх доказів та припущень в контексті вимог ст. 81 ЦПК України позбавлений права встановлювати наявність факту заподіяння матеріальної шкоди.
З вищенаведеного вбачається, що доводи позивача щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи,  а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.
Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку позивача, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
 
Керуючись ст.ст.  367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач                                                                   В.В. Соколова                                                                                                                    
Судді                                                                                       М.В. Мережко
 
                                                                                                 Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 08 березня 2024 року.