Справа № 345/6105/23 
Провадження № 22-ц/4808/223/24 
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В., 
за участю секретаря        Струтинської Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 24 листопада 2023 року, постановлену в складі судді Гапоненка Р.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області (Сектор реєстрації місця проживання Управління «ЦНАП»), про скасування реєстраційних дій зняття з місця реєстрації,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Калуського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області (Сектор реєстрації місця проживання Управління «ЦНАП»), про скасування реєстраційних дій зняття з місця реєстрації.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі проживали, були зареєстровані та проживають на даний час у будинку по АДРЕСА_1 . Власником якого був батько ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , дідусь ОСОБА_2 – ОСОБА_4 . Після оформлення останнім договору дарування будинок перейшов у власність ОСОБА_3 .
Позивачі вказували, що проживаючи у вказаному будинку вони вели там господарство, дбали про будинок, оплачували комунальні послуги. Але тимчасово були періодично відсутні у вказаному житлі у зв`язку з перебуванням за кордоном. Іншого житла у власності ОСОБА_1 немає.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.12.2022 року у справі №345/3056/22 за позовом ОСОБА_3 , яке вступило в законну силу 16.02.2023 року на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду, їх (позивачів) було визнано такими, що втратили право на користування даним приміщенням, і вони зняті з реєстрації даного місця проживання.
Позивач ОСОБА_1 зазначила, що їх ніхто не повідомляв про те, що вони зняті з реєстрації. Про вказаний факт їй стало відомо тільки в серпні 2023 року, коли вона звернулася за отриманням довідки про підтвердження місця реєстрації.
ОСОБА_1 вказувала, що отримана на скаргу відповідь від виконавчого комітету Калуської міської ради №С-1235 від 22.08.2023 року також свідчить про неправомірні дії відповідача при поданні заяви до реєстратора, що полягають у навмисному приховуванні фактичних даних та введенні в оману, оскільки процедура зняття з реєстрації відбулася без відома позивачів 09.01.2023 року, коли ще слухалася справа №345/3056/22 і остаточна постанова Івано-Франківського апеляційного суду ще не була прийнята.
Також така процедура проведена з порушеннями п.п. 26-27 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року.
У відповідь на відповідну скаргу до ЦНАПу позивачу відмовлено у вирішенні питання з посиланням на те, що зняття з місця реєстрації відбулося з дотриманням вимог закону, за письмовим зверненням ОСОБА_3 як власника будинку.
Стверджувала, що лише перехід права власності від однієї особи до іншої не може бути єдиною та достатньою підставою для підтвердження наявності припинення підстав на право користування житлом та відповідною підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання без її дозволу та відома. А рішення Калуського міськрайонного суду від 01.12.2022 року на день звернення про зняття їх з місця реєстрації ще не набрало законної сили.
Відтак, вважає, що були відсутні підстави для зняття позивачів з місця реєстрації за вказаною адресою. Така процедура була здійснена з порушенням вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил і Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні, зразків необхідних для цього документів, тощо, без юридичного права заявника ОСОБА_3 вчиняти такі дії.
При цьому, за практикою Верховного Суду в постанові від 22.02.2023 року у справі №489/3691/20 належним відповідачем у такому спорі є особа, за заявою якої позивача було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні та його власник на момент розгляду справи, за рахунок якого можливо задовольнити таку позовну вимогу.
Зважаючи на зазначене, позивачі просили визнати незаконними (протиправними) вчинені виконавчим комітетом Калуської міської ради Івано-Франківської області (Сектор реєстрації місця проживання Управління «ЦНАП») реєстраційні дії щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; скасувати реєстраційні рішення, дії та записи, відомості та дані, внесені 09.01.2023 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зняття їх з реєстрації місця проживання за даною адресою.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 24 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі. Роз`яснено позивачам право на звернення з відповідними вимогами в порядку адміністративного судочинства до відповідного адміністративного суду згідно із встановленими правилами інстанційної та територіальної юрисдикції.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи.
Вважає, що висновки суду про те, що оскільки позивачі оскаржують рішення чи дії суб`єкта владних повноважень, спір є публічно-правовим і відноситься до юрисдикції адміністративного суду, суперечать фактичним обставинам справи та висновкам Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, зокрема, постанові Верховного Суду від 22.02.2023 року у справі №489/3691/20.
Вважає, що в даній справі позивачі правильно зазначили відповідачем фізичну особу, за заявою якої було здійснено реєстраційну дію зняття з реєстрації місця проживання. Виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області не виступає відповідачем по справі, а залучений як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог. При цьому не виконавчий комітет ради як суб`єкт владних повноважень здійснив свої владні повноваження в частині прийняття рішення про зняття позивачів з реєстрації місця проживання, а Сектор реєстрації місця проживання Управління «ЦНАП» як окремий орган реєстрації, що надає спеціальні адмінпослуги в частині проведення реєстраційних дій.
Об`єктом захисту в даному випадку є порушене право чи цивільний інтерес. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Вказує, що у справі, що розглядається, спір виник з цивільних та житлових відносин, позов заявлений з підстав порушення права користування житловим приміщенням, тобто не є публічним, має приватно-правовий характер. Відповідачем є рідна сестра і тітка позивачів, а Виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області в особі Сектору реєстрації місця проживання Управління «ЦНАП», що виконував функції реєстрації, є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог.
Також у постанові Верховного Суду від 27.07.2023 року у справі №420/13945/22 зазначено, що спір про незгоду особи з позбавленням права користування житловим будинком та зняттям з реєстраційного обліку стосується права користування житловим приміщенням, відповідно, має приватно-правовий характер. Захист цього права можна здійснити одним із способів, передбачених цивільним законом, за правилами цивільного судочинства, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
Просить скасувати оскаржену ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Позивачі в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їхньої участі.
Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи в судове засідання апеляційного суду не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржена ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.
Звертаючись до суду в порядку цивільного судочинства із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області (Сектор реєстрації місця проживання Управління «ЦНАП»), про скасування реєстраційних дій зняття з місця реєстрації, позивачі зазначали, що в результаті таких дій було незаконно, без їх дозволу та відома, припинено їхнє на право користування житлом.
Встановлено також, що з такими ж позовними вимогами позивачі вже зверталися до Калуського міськрайонного суду, зазначивши відповідачем виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - ОСОБА_3 .
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 20.10.2023 року в задоволенні такого позову було відмовлено. Зазначено з посиланням на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі №489/3691/20, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у такому спорі є особа, за заявою якого позивача було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні та його власник на момент розгляду справи, за рахунок якого можливо задовольнити таку позовну вимогу.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, що переглядається, суд першої інстанції керувався тим, що правовідносини у сфері зняття з реєстрації місця проживання є публічно-правовими, оскільки вчинення Виконавчим комітетом Калуської міської ради дій щодо зняття позивачів із зареєстрованого місця проживання, пов`язані із здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Враховуючи, що позивачі оскаржують рішення суб`єкта владних повноважень, вчинені при реалізації ними своїх владних управлінських функцій, то такі позовні вимоги підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства та предметно підсудні окружному адміністративному суду.
Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком з огляду на наступне.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їхнього виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їхніх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Отже під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачі проживали та були зареєстровані у будинку по АДРЕСА_1 , власником якого був ОСОБА_4 . Після оформлення останнім договору дарування будинок перейшов у власність ОСОБА_3 .
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.12.2022 року у справі №345/3056/22 за позовом ОСОБА_3 , яке вступило в законну силу 16.02.2023 року на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було визнано такими, що втратили право на користування даним приміщенням.
09.01.2023 року позивачів знято з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Не погодившись із такими діями та рішенням про зняття з місця реєстрації, позивачі звернулась в суд з вимогами про визнання дій протиправними, скасування такого рішення, дій та записів, відомостей та даних щодо зняття їх з реєстрації місця проживання за даною адресою.
Як зазначено в правій позиції Верховного Суду в постанові від 27 липня 2023 року у справі №420/13945/22 (адміністративне провадження №К/990/4537/23), у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.
Така ж правова позиція була неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 16 травня 2018 року (справа №337/2535/2017), від 10 квітня 2019 року (справа №826/3620/17), від 04 грудня 2019 року (справа №820/212/18), від 19 лютого 2020 року (справа №161/20662/18), у яких дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі №521/6739/11 (провадження №61-13266ск21) зазначено, що спір про визнання незаконним та скасування реєстраційного запису або рішення державного реєстратора про зняття особи з реєстрації місця може розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на житло іншою особою. Належним відповідачем у такому спорі є особа, за заявою якого позивача було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні та його власник на момент розгляду справи, за рахунок якого можливо задовольнити таку позовну вимогу. Органи реєстрації, що забезпечують формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи, або його посадові особі, не можуть виступати належними відповідачами у такому спорі. Такий орган лише зобов`язаний виконати відповідне рішення суду незалежно від того, чи був цей орган залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 22 лютого 2023 року у справі №489/3691/20.
Однак, вищевказані правові висновки Верховного Суду залишились поза увагою суду першої інстанції.
З огляду на викладене, у справі, що переглядається, спір свідчить про незгоду позивачів з позбавленням права користування житловим будинком та зняттям з реєстраційного обліку, проведеним на підставі заяви нового власника житла, тобто стосується права користування житловим приміщенням, відповідно має приватно-правовий характер. Тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права дійшов помилкового висновку про відмову у відкриті провадження.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п.п. 4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 24 листопада 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                 О.О. Томин
Судді:                                                                 І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 23 січня 2024 року.