ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року	Львів	Справа № 260/7860/23 пров. № А/857/21722/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Глушка І.В., Матковської З.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року (ухвалене головуючим – суддею Гебеш С.А. у м. Ужгород) у справі № 260/7860/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року  "Питання  деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 30000,00 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період воєнного стану за серпень 2023 року, з урахуванням фактично  виплачених сум;
зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року  "Питання  деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 30000,00 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за серпень 2023 року, з урахуванням фактично  виплачених сум.
визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року  "Питання  деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 70000,00 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройно агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди: з 28.06.2022 по 01.10.2022 року з урахуванням фактично  виплачених сум;
зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року  "Питання  деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 70000,00 гривень , в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройно агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди: з 28.06.2022 по 01.10.2022 року з урахуванням фактично  виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що у зв`язку з безпосередньою участю у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, перебуваючи в районі проведення таких заходів набув право на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року в період з 28.06.2022 року по 01.10.2022 року, однак відповідач не нарахував спірну додаткову винагороду, чим порушив його права мирного володіння майном, а тому просить суд задовольнити позов.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що наказ Адміністрації ДПС України №164-АГ від 31.03.2023 року не слід застосовувати до спірних правовідносин, так як такий не погоджено з Міністерством внутрішніх справ, так як вказаний наказ на даний час вказаний наказ є чинним та не скасований.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та зарахований у списки особового складу та всі види забезпечення, що підтверджено наказом Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 01.03.2022 року №105-ОС (а.с. 46).
З 01.03.2023 року зарахований до списків особового загону та проходить військову службу у складі НОМЕР_1 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі - Відповідач).
Позивач в період проходження військової служби брав безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 28.06.2022 року по 01.10.2022 року, що не заперечується відповідачем.
Згідно наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 24.02.2023 року №123-ОС позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 25.02.2023 року.
Представник Мандрик В.В в інтересах ОСОБА_1 22.06.2023 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі за періоди з 28.06.2022 року по 01.10.2022 року щомісячну доплату у вигляді підвищеної  додаткової винагороди у розмірі 10000,00 гривень, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум; обґрунтовану відповідь  щодо вжитих заходів та інформацію надати у скорочений  строк, але не пізніше 15 днів, з дня отримання цієї заяви; виготовити та направити довідку про нараховане та виплачене  грошове забезпечення ОСОБА_1 ; надати витяги із наказів начальника військової частини НОМЕР_2 про прибуття ОСОБА_1 у відрядження у зазначені періоди, вказані у заяві; відповідь  надати протягом 5 робочих днів.  
Вказує, що у зв`язку з безпосередньою участю у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, перебуваючи в районі проведення таких заходів, Позивач все ж набув право на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року, але  відповідач протиправно не виплатив позивачу вказану додаткову грошову винагороду у період з 28.06.2022 року по 01.10.2022 року, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.
Однак, представником позивача до матеріалів справи не надано до суду лист - відповідь відповідача від 04.07.2023 року на заяву від 22.06.2023 року, з якої такий встановив, що позивачу не було нараховано та виплачено  додаткову винагороду у розмірі 30000,00 гривень за серпень 2022 року та за період з 28.06.2022 року по 01.10.2022 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо правомірності ненарахування на невиплати грошової допомоги позивачу, яка передбачена Постановою КМУ №168 за серпень 2022 року у розмірі 30000,00 гривень та з 28.06.2022 року по 01.10.2022 року у розмірі 10000,00 гривень, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно статті 3 Закону № 2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Інструкцією "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року № 558 грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин).
Згідно пункту 1 Постанови № 168 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби (та деяким іншим передбаченим у постанові категоріям осіб), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З метою виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (із змінами) та з метою врегулювання виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано наказ від 31.03.2022 року №164-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168" (далі - Наказ №164).
Пунктом 9 вказаного наказу передбачено, що до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень або 30000,00 гривень не включати  військовослужбовців, зокрема, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували з дня самовільного залишення військової частини або місця служби, оголошеного наказом органу Держприкордонслужби.
У разі самовільного залишення  військової частини чи місця служби або дезертирства військовослужбовцем такий не включається до наказу  про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень або 30000,00 гривень.
Апеляційним судом встановлено, що 02.08.2022 року Постановою судді Городнянського районного суду Чернігівської області у справі №732/487/22 ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до відповідальності за  ст. 172-15 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 145 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2465,00 гривень. 
14.07.2023 року біля 15.00 начальником  першої бойової застави лейтенантом ОСОБА_2 , спільно з начальником другої бойової прикордонної застави лейтенантом ОСОБА_3 , був виявлений військовослужбовець старший солдат ОСОБА_1 - інспектор прикордонної служби 2 категорії - з пакетом в руках та без особистої зброї, який на момент виявлення мав нести службу з інспектором прикордонної  служби 3 категорії - номером обслуги, старшим солдатом ОСОБА_4 . 
В ході спілкування з даним військовослужбовцем на перевірці вмісту пакету було виявлено продукти харчування, питну воду, та 2 літри пива, на що військовослужбовець пояснив, що залишив зброю на позиції та самовільно пішов  в магазин, купив продукти  харчування, а пиво хотів випити після закінчення служби у вільний час, що визнав та з протоколом про адміністративне правопорушення погодився. 
Відповідно до п. 9 наказу №164 "Про реалізацію вимог Постанови КМУ від 28.02.2022 року №168" позивача правомірно не включено до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00 гривень за липень 2022 року, оскільки такий  самовільно залишив місце несення служби, що підтверджено Постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 08.02.2022 року у справі 732/487/22.
Стосовно додаткової винагороди у розмірі 10000,00 гривень за оскаржувані позивачем періоди, а саме - за період з  28.06.2022 року по 01.10.2022 року, то суд вказує на те, що: за червень позивачу нараховано 30000,00 гривень 7000,00 гривень (пропорційно дням безпосередньої участі в здійсненні заходів з національної  безпеки і оборони, відсічі стримування збройної агресії; за липень 2022 року - не виплачувалась (позивача притягнуто до відповідальності); за серпень 2022 року - нараховано та виплачено 30000,00 гривень та 70000,00 гривень; за вересень 2022 року - нараховано та виплачено 30000,00 гривень та 70000,00 гривень; за жовтень 2022 року - нараховано та виплачено 30000,00 гривень та 70000,00 гривень, що підтверджено довідкою №92 від 03.07.2023 року про види грошового забезпечення.
Виплати військовослужбовцю проводилися у поточному місяці за попередній місяць. Всі виплати, які передбачені Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року ОСОБА_1 виплачувалися у належному розмірі.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний наказ видано з метою виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (із змінами) та з метою врегулювання виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 260/7860/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	З. М. Матковська