ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 лютого 2024 року           справа №200/4450/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького обласного військового комісаріату на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 200/4450/21 (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом   ОСОБА_1 до Донецького обласного військового комісаріату про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення розрахунку пільгової вислуги років, не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у день виключення зі списків особового складу військової частини, зобов`язання Донецький обласний військовий комісаріат провести перерахунок вислуги років з урахуванням п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям строкової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей”, та надати довідку про обчислення вислуги років календарної та пільгової, зобов`язання Донецький обласний військовий комісаріат провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, (вислуга років на день виключення зі списків особового складу склала 12 років 06 місяців 12 днів), відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення без застосування базового місяця 2008 року, зобов`язання Донецький обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по березень 2018 року включно в сумі 70094,19 грн.. із застосуванням місяця для обчислення споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць січень 2008 року),-

                                                              У С Т А Н О В И В:  

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення розрахунку пільгової вислуги років, не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у день виключення зі списків особового складу військової частини, зобов`язання Донецький обласний військовий комісаріат провести перерахунок вислуги років з урахуванням п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям строкової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей”, та надати довідку про обчислення вислуги років календарної та пільгової, зобов`язання Донецький обласний військовий комісаріат провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, (вислуга років на день виключення зі списків особового складу склала 12 років 06 місяців 12 днів), відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення без застосування базового місяця 2008 року, зобов`язання Донецький обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по березень 2018 року включно в сумі 70094,19 грн.. із застосуванням місяця для обчислення споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць січень 2008 року).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив військову службу в Донецькому обласному військовому комісаріаті на посаді стрільця 2 відділення охорони, та 20 серпня 2020 року згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 40-Рс (по особовому складу) був звільнений з військової служби, за підпунктом “а” (у зв`язку із закінченням строку контракту): пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, а 09 вересня 2020 року був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Позивач вказує на те, що на день виключення зі списків ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем не проведено розрахунку за всіма видами належного позивачу на день звільнення грошового забезпечення, а саме відповідно до п. 2 ст 15 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” не була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за вислугу років. Позивач наголошує, що відповідач при звільненні його зі служби не розрахував його вислугу років у відповідності до вимог п. 3 Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 року “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей”, відповідно до якого для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункті 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місці участі у бойових діях у воєнний час. Позивач вказує на те, що на день виключення зі списків особового складу його вислуга років складала: календарна 4 роки 10 місяців 24 дні, пільгова 7 років 7 місяців 18 днів, всього 12 років 6 місяців 12 днів. Позивач вважає, що оскільки на час виключення зі списків  особового складу його вислуга років складала 12 років 6 місяців 12 днів він мав право позивачу на отримання одноразової грошової допомоги на підставі ч. 2 ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а доводи відповідача стосовно того, що для виплати грошової допомоги необхідно наявність саме 10 років календарної вислуги вважає безпідставними. Отже, просив суд зобов`язати відповідача виплату ту йому грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також зобов`язати відповідача видати довідку про обчислення вислуги років у календарному та пільговому обчисленні.
Крім того, позивач посилається на те, що згідно п. 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078 (в редакції чинній з 01.12.2015 року) визначено, що для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби) для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу, посадова особа митної служби. Позивач вважає, що з грудня 2015 року по березень 2018 року індексація грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до п. 10-2 Порядку № 1078 повинна проводитися із застосуванням базового місяця січень 2008 року, оскільки за спірні періоди оклади військовослужбовців підвищувались двічі в січні 2008 року відповідно до постанови КМУ від 07.11.2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умови грошового забезпечення військовослужбовців осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб”, яка набрала чинності з 01.01.2008 року, та в березні 2018 року згідно постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, яка набрала чинності 01.03.2018 року. З огляду на вказані обставини. позивач просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період грудень 2015 року по березень 2018 року в розмірі 70157,57 грн.
Враховуючи викладені обставини позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 200/4450/21 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні. Зобов`язано Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Визнано протиправною бездіяльності Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року. Зобов`язано Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). В частині позовних вимог про зобов`язання Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки провести перерахунок вислуги років з урахуванням п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям строкової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей”, та надати довідку про обчислення вислуги років календарної та пільгової, зобов`язання Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в розмірі 70094,19 грн. відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач проходив військову службу в Донецькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на посаді стрільця 2 відділення охорони взводу охорони.
Наказом військового комісара Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20.08.2020 року № 40-РС позивач був звільнений з військової служби за пп. “а” п. 2 ч. 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Відповідач зазначає, що на момент виключення військовослужбовця із списків особового складу частини вислуга років позивача становила: календарна – 4 роки 10 місяців 24 дні, пільгова – 7 років 8 місяців 4 дні, загальна 12 років 7 місяців 04 дні 
Відповідач наголошує, що згідно частини 2 статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до пункту 2 розділу XXXII Порядку № 260, у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Відповідач зазначав, що чинним законодавством чітко визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються зі служби в зв`язку з закінченням строку контракту, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового утримання виплачується за кожний повний календарний рік служби при наявності вислуги 10 років і більше. Тобто за пільгові роки виплата не нараховується, а враховується лише календарні роки служби. Отже, зважаючи на вищенаведені вимоги законодавства відповідач вважає, що позивач не набув права на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні, оскільки позивач на час виключенні зі списків не мав календарну вислугу.
Стосовно вимог позивача про нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період грудень 2015 року по березень 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року відповідач зазначав, що бюджетних асигнувань на виплату індексації за вказаний позивачем період, а також по теперішній час до ІНФОРМАЦІЯ_1 не поступало, що унеможливлює провести відповідні фінансові розрахунки, згідно Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” з позивачем.
Щодо застосування базового місяця січень 2008 року при проведенні індексації за спірний період відповідач вказує на те, що відповідно до Порядку № 1078, що діяв на момент призову позивача до лав Збройних сил України, базовим місяцем для початку обчислення індексації є березень 2015 року, він же є місяцем в якому позивач почав проходити військову службу за призовом. В період з вересня по грудень 2015 року позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення в розмірі 455,76 грн.  згідно вимог Порядку № 1078. В подальшому згідно офіційних даних, в період з грудня 2015 року по квітень 2016 року індекс споживчих цін не перевищував поріг у 103%, таким чином позивачу за цей період  індексація не нараховувалась. Отже сума індексації грошового забезпечення на момент звільнення позивача з урахуванням відповідних фінансових призначень Донецькому ОВК становить 20,67 грн. Відповідач наголошує, що посилання позивача на те, що січень 2008 року є базовим місяцем для обчислення індексації є протиправними.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.   
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.    
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 7-8).
15.02.2016 року ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3 (а.с. 9).
Згідно довідки Донецького обласного центру комплектування та соціальної підтримки від 12 березня 2021 року № 04/434 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 26.10.2018 року по 17.12.2018 року, з  18.12.2018 року по 12.01.2019 року, з 22.01.2019 року по 18.02.2019 року, з 214.03.2019 року по 18.07.2019 року, з 19.08.2019 року по 05.01.2020 року, з 21.01.2020 року по 13.02.2020 року, з 21.02.2020 року по 14.04.2020 року, з 19.04.2020 року по 02.09.2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебував безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 11).
Відповідно до довідки Донецького обласного центру комплектування та соціальної підтримки від 12 березня 2021 року № 04/435 про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 08.09.2015 року по 27.10.2015 року, з 04.11.2015 року по 25.12.2015 року, з 28.12.2015 року по 04.06.2016 року, з 07.06.2016 року по 01.07.2016 року, з 31.07.2016 року по 02.12.2016 року, з 05.12.2016 року по 24.12.2016 року, з 28.12.2016 року по 20.01.2017 року, з 19.02.2017 року по 19.10.2017 року, з 20.10.2017 року по 28.02.2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (а.с. 12)
Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 09.09.2020 року № 255 старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця 2 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1  (по особовому складу) від 20.08.2020 року № 40-РС за пунктом другим частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у запас за підпунктом “й” (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати, що справи та посаду здав і направлений до зарахування на військовий облік до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області м. Маріуполь.
З 09 вересня 2020 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення – 10 вересня 2020 року.
Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна – 5 років 00 місяців 01 день (а.с. 10). 
Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що на момент виключення ОСОБА_1 із списків особового складу частини вислуга років становила: календарна 04 роки 10 місяців 24 дні; пільгова 07 років 08 місяці 10 днів; загальна 12 років 07 місяці 04 дні (а.с. 37).
Згідно архівних відомостей з вересня 2015 року по червень 2020 року встановлено, що індексація грошового забезпечення позивача була проведена в грудні 2015 року та нарахована у розмірі 63,38 грн., в грудня 2018 року – 71,08, в січні, лютому 2019 року – 71,08, березень, квітень, травень, червень 2019 року – 134,47 грн., липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2019 року – 206,72 грн., січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2020 року – 216,51 грн. (а.с. 14-18).
Суть спору між сторонами у даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності у позивача при звільненні права на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також чи має право позивач на проведення індексації за період грудень 2015 року по березень 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України  визначає  Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей") та регулює відносини у цій галузі.
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” № 2011-XII від 20.12.1991 року встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно із абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон №  2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Положеннями частини четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Абзацом першим пункту 242 Положення № 1153/2008 передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій пункту 242 Положення № 1153/2008).
Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку № 260, у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Абзацами першим-четвертим пункту 10  постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей”  (далі - Постанова № 393) установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:
які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги (абзаци п`ятий, сьомий пункту 10 Постанови № 393).
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абзац восьмий пункту 10 Постанови    № 393).
За змістом правових норм абзацу 1 пункту 2 статті 15 Закону N 2011-XII, абзацу 2 пункту 10 Порядку № 393 та пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку № 260 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.
У розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги “за наявності вислуги 10 років і більше”.
При цьому суд зазначає, що законодавець не передбачає, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної, пільгової, тощо).
Більш того, законодавець не надає визначень ні "календарної вислуги років" ні пільгової вислуги років". Правовими нормами Порядку №  393 та Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №  806/2104/17, від 24.11.2020 року у справі № 822/3008/17, яка відповідно до вимог ст. 242 КАС України підлягає врахуванню судом до спірних правовідносин.
На підставі викладеного, суд робить висновок, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за закінченням контракту такі військовослужбовці мають права на одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах).
Разом з тим, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.
Згідно витягу із наказу від 09.09.2020 року № 255 встановлено, що вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: календарна – 05 років 0 місяців 01 днів.
Суд зазначає, що відповідач у вищезазначеному наказі не визначив пільгову вислугу років позивача, та не вказав загальну вислугу років.
Суд звертає увагу на те, що п. 1 Порядку № 393 визначено, що установити, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті “ж” статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.
Крім того, відповідно до п. 3 Порядку № 393 зазначено, що До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в  абзаці першому пункту 1  цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:
а) один місяць служби за три місяці:
участь у бойових діях у воєнний час;
час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих;
час виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 1 січня 1988 року;
таємно;
час проходження служби військовослужбовцями Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, направленими у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей;
час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;
період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
З аналізу вищезазначених положень випливає, що до вислуги років військовослужбовців зараховується військова служба в Збройних Силах, при цьому періоди проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів зараховуються до вислуги років у пільговому співвідношення один місяць служби як три місяці.
Як вбачається з матеріалів справи позивач у періоди з 08.09.2015 року по 27.10.2015 року, з 04.11.2015 року по 25.12.2015 року, з 28.12.2015 року по 04.06.2016 року, з 07.06.2016 року по 01.07.2016 року, з 31.07.2016 року по 02.12.2016 року, з 05.12.2016 року по 24.12.2016 року, з 28.12.2016 року по 20.01.2017 року, з 19.02.2017 року по 19.10.2017 року, з 20.10.2017 року по 28.02.2018 року, з 26.10.2018 року по 17.12.2018 року, з  18.12.2018 року по 12.01.2019 року, з 22.01.2019 року по 18.02.2019 року, з 214.03.2019 року по 18.07.2019 року, з 19.08.2019 року по 05.01.2020 року, з 21.01.2020 року по 13.02.2020 року, з 21.02.2020 року по 14.04.2020 року, з 19.04.2020 року по 02.09.2020 року брав участь у антитерористичній операції, та у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебував безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 11, 12).
Отже, на думку суду, позивач при звільненні з військової служби мав права на розрахунок вислугу років у календарному та пільговому обчисленні.
Суд зобов`язував відповідача надати суду інформацію (довідку) у якій визначити пільгову, календарну та загальну вислугу років позивача.
Відповідач вказану інформацію (довідку) суду не надав, при цьому, у відзиві на позовну заяву зазначив, що на момент виключення військовослужбовця із списків особового складу частини вислуга років ОСОБА_1 складала: календарна – 4 роки 10 місяців 24 дні, пільгова – 7 років 8 місяців 10 днів, загальна – 12 років 7 місяців 4 дні.
З огляду на зазначене, суд приходить висновку, що вислуга років позивача складає 12 років 7 місяці 4 дні.
Отже, позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням строку контракту за наявності вислуги років 12 років 7 місяці 4 дні, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону N 2011-XII. Розмір такої допомоги визначається у вигляді 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні чотири повні календарні роки служби позивача.
З огляду на викладене, суд приходить висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також, необхідність зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Стосовно вимоги позивача про провести перерахунок вислуги років з урахуванням п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям строкової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей”, та надати довідку про обчислення вислуги років календарної та пільгової, суд зазначає наступне.
Суд зобов`язував відповідача надати суду пояснення з приводу не проведення розрахунку вислугу років позивача у пільговому обчисленні у наказі від 09.09.2020 року № 255.
Відповідач повідомив суд, що пільговий стаж позивача не визначений у наказі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.09.2020 року № 255, так як пільгова вислуга років обраховується відповідно до періодів перебування військовослужбовця в зоні АТО та ООС. Періоди перебування військовослужбовця в ООС зазначається у відповідних наказах Командувача Операції Об`єднаних Сил, на підставі відповідного подання військових частин, які направляють такі подання в день прибуття, вибуття або виключення військовослужбовців із списків частини. Відповідач звертає увагу на те, що останній наказ командира ОС про виключення ОСОБА_1 зі складу сил та засобів ООС датований 16.10.2020 року, тобто був прийнятий вже після прийняття наказу військового комісара від 09.09.2020 року № 255. З огляду на вказане відповідач зазначав, що він не мав можливості вказати у наказі від 09.09.2020 року № 255 пільгову вислугу років ОСОБА_1 , оскільки наказ Командувача ООС з останніми періодами перебування позивача в зоні проведення ООС був виданий 16.10.2020 року. Крім того, відповідач вказав, що по отриманню витягу з останнього наказу Командувача ООС всі періоди пільгової вислуги зазначаються у відповідній довідці, яка залучається до матеріалів особової справа, а другий надається позивача (а.с. 54).
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач після звільнення не звертався до відповідача з рапортом або заявою про розрахунок вислугу років у календарному та у пільговому обчисленні, отже, на думку суду на даний час спір з вказаних підстав відсутній.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Стосовно вимоги позивача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по березень 2018 року в сумі 70094,19 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 2, 3  ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України  гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає  Закон України від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення"  (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1282-ХІІ).
Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ  визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статей  4,  6 Закону № 1282-ХІІ  індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений  Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі  Порядок №1078).
Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016р. - 103 відсотка).
Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з п. 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
З аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Відповідно до пункту 11 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01.01.2016 року у зв`язку із змінами, внесеними згідно з постановою КМ №77 від 11.02.2016 року; до 01.01.2016 року поріг індексації встановлювався в розмірі 101 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (пункт 5 Порядку №1078).
Згідно з пп.2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні.
Окрім того, звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07.08.2019р. року у справі №825/694/17.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до  Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Нормами  Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  передбачено здійснення індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищити грошові доходів громадян для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.
Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 в редакції, що вступила в силу з 01.12.2015 року, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Схема посадових окладів осіб військовослужбовців Збройних Сил України затверджена  постановою КМ України № 1294 від 07.11.2007, яка набрала чинності з 01.01.2008.
Після прийняття  КМ України постанови № 704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.
На законодавчому рівні розмір посадового окладу військовослужбовців був встановлений у січні 2008 року (постанова КМ України № 1294 від 07.11.2007р. “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”) та в подальшому такий був змінений (зріс) у березні 2018 року (постанова КМ України № 704 від 30.08.2017р. “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”).
Таким чином, базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців, повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року - березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.
Тобто з 01.12.2015 року базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення є січень 2008 року.
Суд наголошує на тому, що відповідач здійснюючи нарахування індексації не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.
Наявність саме у роботодавця, яким у даному випадку є відповідач, повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.
Слід зазначити, що зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач, починаючи грудня 2015 року, повинен був застосовувати січень 2008 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення, оскільки саме з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати) затверджені порядком №1078.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 10 вересня 2020 року у справі №200/9297/19-а, де судом прямо вказано, що базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року має застосовуватись січень 2008 року.
З урахуванням викладеного, та з метою захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 не в повному обсязі та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності  постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Після прийняття  постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704  базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.
Пунктом четвертим цієї  постанови  установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином,  постановою Кабінету Міністрів України № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”  визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.
Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Таким чином, враховуючи те, що підвищення посадового окладу позивача з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року постанови № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.
Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року по листопад 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%.
Щодо визначення сум індексації грошового забезпечення які визначає позивач в тексті позовної заяви, суд зазначає, що розрахунок суми розраховано позивачем самостійно, при цьому, позивач не надав докази того, що володіє спеціальними знаннями у сфері фінансово - бухгалтерського обліку, а тому, суд не приймає до уваги вказані розрахунки.
Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в частині визнання протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні, зобов`язання Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, визнання протиправною бездіяльності Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, зобов`язання Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 200/4450/21 - залишити без задоволення.        
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 200/4450/21 - залишити без змін.         
Повне судове рішення складено 13 лютого 2024  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко