Справа № 307/2093/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       15 лютого 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
       суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.
       з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року, ухвалене головуючим суддею Бобрушком В.І., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , Солотвинської селищної ради Тячівського району про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, у якому просили визнати незаконним та скасувати рішення Нижньоапшанської сільської ради від 12 грудня 2013 року № 4 про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0, 25 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку.
В обґрунтування позову посилалися на те, що 18 грудня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області ухвалив рішення у справі № 307/2130/15-ц, у якому визнав право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , по 1/7 частині за кожним. 
Право власності позивачів на зазначений житловий будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою від 12 лютого 2016 року № 53141023. 
Зазначили, що присадибна земельна ділянка, площею 0, 15 га, з кадастровим номером 2124482401:01:001:0030, розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (далі – земельна ділянка) належала ОСОБА_9 (батьку позивачів, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 25 травня 2010 року, серії ЯИ № 222690. ОСОБА_9 продав ОСОБА_10 та ОСОБА_11 земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М. Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 4970. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 917, ОСОБА_7 став власником земельної ділянки. 
У липні 2017 року ОСОБА_7 стало відомо про те, що рішенням Нижньоапшанської сільської ради надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак позивачі не подавали заяви про добровільну відмову від права власності чи права користування земельною ділянкою до Нижньоапшанської сільської ради. На час розгляду заяви ОСОБА_1 . Нижньоапшанська сільська рада не володіла жодними графічними матеріалами, які підтверджують розмір і місце розташування земельної ділянки, або документами, що підтверджують погодження власника земельної ділянки. Позивачі вважали, що рішення сільської ради прийнято всупереч вимогам земельного законодавства, тому підлягає скасуванню.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року позов ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано рішення Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 12 грудня 2013 року № 4 про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0, 25 га, розташованої на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що власниками земельної ділянки з 25 травня 2010 року до прийняття рішення сільської ради були ОСОБА_9 , потім ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а на час розгляду справи – позивачі, які не подавали заяв про добровільну відмову від права власності на земельну ділянку чи від права на користування нею до Нижньоапшанської сільської ради. Тому суд вважав, що позивачі довели факт порушення з боку відповідачів прав користування та розпоряджання своїм майном.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою.
Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Зазначає, що суд не взяв до уваги рішення судів, які були прийняті раніше, зокрема у рішенні апеляційного суду Закарпатської області від 13.11.2007 у справі №22-1423/07 у якому сторони оспорювали в порядку спадкування право власності на будинок по АДРЕСА_1 , який є самочинним будівництвом. Крім того вказує, що реєстрація права власності на земельну ділянку є незаконною, оскільки рішенням Тячіаського районного суду від 10.10.2012, яке набрало законної сили 27.02.2013 договір купівлі-продажу житлового будинку та спірної земельної діянки визнано недійсним.

24 січня 2019 року Закарпатський апеляційний суд постановив ухвалу, якою рішення суду першої інстанції скасував, а провадження у справі закрив.
Постанова апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності (користування) на земельну ділянку. Проте отримання такого дозволу не гарантує особі набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією рішення сільської ради, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. Під час ухвалення зазначеного рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах. Суд зазначив, що спір як щодо рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, так і з приводу оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим.

Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2023 року ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 24 січня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01.09.2021 залучено до участі в цій справі як правонаступника відповідача Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області - Солотвинську селищну раду Тячівського району Закарпатської області.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21.02.2022 залучено до участі в цій справі як правонаступника позивача ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дружину ОСОБА_2 .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підставі рішення Тячівського районного суду від 18 грудня 2015 року є власниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , по 1/7 частині кожен (а.с.6-9).
Як зазначено в рішенні Тячівського районного суду від 18 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 25 січня 2016 року, в цивільній справі №307/2130/15-ц (провадження №2/307/1283/15), було визнано право власності по 1/7 частині на спадковий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
Право власності позивачів на вказаний житловий будинок підтверджується також інформаційною довідкою з Державного речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 лютого 2016 року за №53141023 (а.с.10-11).
Згідно даних зазначеної інформаційної довідки право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , за позивачами зареєстровано 8 лютого 2016 року.
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №222690 від 25.05.2010 року власником земельної ділянки, площею 0,15 га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2124482401:01:001:0030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, значився ОСОБА_9 (а.с.14).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №917, ОСОБА_7 , мешканець АДРЕСА_2 придбав у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приватизовану земельну ділянку розміром 0,15 га, яка розташована на території Нижньоапшанської сільської ради, а саме АДРЕСА_1 , кадастровий номер - 2124482401:01:001:0030 за 76095 гривень (а.с.12).
Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 лютого 2016 року за №28177127 державним реєстратором прав на нерухоме майно Крец М.Ю. проведено державну реєстрацію земельної ділянки, в цілій частині, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - 2124482401:01:001:0030 за ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с. Діброва, Тячівського району (а.с.13).
На підставі заяви відповідача ОСОБА_1 від 12.11.2013 рішенням 21-ї сесії 6-го скликання Нижньоапшанської сільської ради від 12 грудня 2013 року за №4 ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 , площею 0,25 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку.(а.с.17-21).

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За змістом частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

З вищенаведеного слідує, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. 
Згідно ч.5 ст.116 ЗК України, в редакції станом на час прийняття оскаржуваного рішення, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Підстави припинення права власності на земельну ділянку та права користування земельною ділянкою передьачені ст.ст.140, 141 ЗК України
Власниками спірної земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - 2124482401:01:001:0030, починаючи з 25 травня 2010 року, тобто до прийняття оскаржуваного рішення, були ОСОБА_9 , потім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , і на час ухвалення рішення - позивач ОСОБА_7 , якими заяви про добровільну відмову від права власності на зазначену земельну ділянку чи права на її користування до Нижньоапшанської сільської ради не подавав. 
Тотбо, прийнявши оскаржуване рішення щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,25 га, розташованої по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, порушено право користування та розпоряджання майном позивачів. 

Суд першої інстанції, на підставі належної оцінки доказів, правильно виходив з того, що спірна земельна ділянка не була вилучена у позивачів та в таких не припинено право право користування спірною земельною ділянкою, а тому відповідачем незаконно ухвалено рішення 21 сесії 6 скликання Нижньоапшанської сільської ради №4 від 12.12.2013 про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді