ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2024 р. 	Справа № 440/7808/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 05.09.23  по справі № 440/7808/23
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління ДПС у Полтавській області             
про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області ппро визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкового повідомлення-рішення, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 05.05.2023 №0001949-1309-1631 в частині податкового боргу на суму 35145,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 21.02.2023 №0026069-2412-1627.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що даними податковою вимогою та податковим повідомленням-рішенням встановлено обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, на суму 41490,62 грн, проте, ці рішення суб`єкта владних повноважень порушують права позивача та створюють обов`язки з оплати 41490,62 грн протиправно, оскільки прийняті з грубим порушенням законодавства.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкового повідомлення-рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 21.02.2023 №0026069-2412-1627.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 05.05.2023 №0001949-1309-1631 в частині податкового боргу на суму 35145,00 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку, підприємство, яке відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності має у власності «Об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення» має отримати експертний висновок щодо приналежності інвентарно описаних об`єктів нерухомості до певного класу будівель за Класифікатором та включити отриману класифікацію до записів реєстру майнових прав.
Представник відповідача вважає, що перебування нежитлового приміщення сараю в господарському віданні у Фермерського господатва, не є гарантією, що він використовується з сільськогосподарським призначенням. І додатковим аргументом є те, що сарай є багатофункціональною спорудою і може викристовуватись не за сільськогосподарським призначенням.
На переконання представника апелянта, винесені ГУ ДПС у Полтавській області податкова вимога і податкове повідомлення рішення є правомірними, адже позивач нічим не підтверджує правовий статус будівлі в тому статусі, який потрібен для застосування пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки (на нежитлове приміщення сараю загальною площею 390,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ), є безпідставним, оскільки на його поширюється дія норми, яка передбачена пунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а саме: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №76880575 ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє об`єктом нерухомого майна (реєстраційний номер майна 1131067353248), а саме: нежитловим приміщенням (сарай літ. А-1) загальною площею 390,5 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення п`ятдесят третьої сесії сьомого скликання Ялосовецької сільської ради Хорольського району від 09.06.2020 ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2021 рік на об`єкти нежитлової нерухомості наступна, зокрема: склади та сховища інші (код 1252.9 класифікації будівель та споруд відповідно до рішення) – на рівні 1,5 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з рішенням чотирнадцятої сесії восьмого скликання Хорольської міської ради від 29.06.2021 №601 ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2022 рік на об`єкти нежитлової нерухомості наступне, зокрема: склади та сховища інші (1252.9 класифікації будівель та споруд відповідно до рішення) – для фізичних осіб на рівні 0,25 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Головним управлінням ДПС у Полтавській області винесено податкове повідомлення-рішення №0565937-2409-1627 від 04.03.2022, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік у сумі 35145,00 грн.
21.02.2023 Головним управлінням ДПС у Полтавській області винесено податкове повідомлення-рішення №0026069-2412-1627, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у сумі 6345,52 грн.
05.05.2023 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано податкову вимогу №0001949-1309-1631 на суму податкового боргу в розмірі 40611,00 грн, а саме:
у сумі 5466,00 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010200);
у сумі 35145,00 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300).
Не погодившись з прийняттям податкового повідомлення-рішення №0026069-2412-1627 від 21.02.2023 та винесенням податкової вимоги №0001949-1309-1631 від 05.05.2023 в частині податкового боргу в сумі 35145,00 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачу протиправно визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, отже є підстави стверджувати про безпідставне виникнення у позивача податкового боргу за вказаним податковим зобов`язанням, у зв`язку з чим і про безпідставне винесення відповідачем податкової вимоги від 05.05.2023 №0001949-1309-1631 в частині податкового боргу на суму 35145,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Статтею 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з вказаним Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з вказаним Кодексом.
Відповідно до визначень, наведених у підпунктах 14.1.153 та 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 розділу ХІІ "Податок на майно" Податкового кодексу України.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
З матеріалів справи встановлено, що позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік у сумі 35145,00 грн та за 2022 у сумі 6345,62 грн стосовно об`єкта нерухомості: нежитлове приміщення загальною площею 390,5 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач наголошує, що не є платником указаного податку відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
За змістом підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є єдиним засновником селянського (фермерського) господарства "Корнієнко", предметом діяльності якого є задоволення потреб підприємств, установ та організацій та населення у товарах та послугах сільськогосподарського призначення.
Відповідно до пунктів 3.1 - 3.5 Статуту селянського (фермерського) господарства "Корнієнко" у власності господарства та його членів можуть бути земля, жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, птиця, бджолосім`ї, посіви та посадки сільськогосподарських культур і насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція і доходи від її реалізації, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення для ведення селянського (фермерського) господарства і заняття підсобними промислами.
Майно членів господарства належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не передбачено угодою між ними.
Майно селянського (фермерського) господарства перебуває під захистом держави нарівні з іншими формами власності. Прохід по землях селянського (фермерського) господарства, проїзд на тракторах, автомобільному і гужовому транспорті, пересування на човнах, купання і рибальство у водоймах господарства, розміщення на цих землях палаток і проживання в них, розведення багаття та інші подібні дії дозволяються лише за згодою власника господарства і за умови збереження природних компонентів в екологічно чистому вигляді.
Володіння, користування і розпорядження майном здійснюється членами селянського (фермерського) господарства за взаємною домовленістю. Селянське (фермерське) господарство має право продавати і передавати підприємствам, установам, організаціям і громадянам, обмінювати, здавати в оренду, надавати у тимчасове користування належне йому на праві власності майно.
Селянське (фермерське) господарство має право придбавати, брати у тимчасове користування, в тому числі і на умовах оренди, майно у підприємств, установ та організацій, інших селянських (фермерських) господарств і громадян.
До матеріалів справи долучений акт приймання-передачі нежитлової будівлі від 10.01.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 на виконання пункту 2 протоколу №1/2020 від 10.01.2020 Загальних зборів засновників (членів) Селянського (фермерського) господарства "Корнієнко" передав, а Селянське (фермерське) господарство "Корнієнко" в особі ОСОБА_2 прийняло на праві господарського відання (без права відчуження) нежитлову будівлю сараю загальною площею 390,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для використання у господарській діяльності.
Отже, належне позивачу на праві власності будівля використовуються для ведення селянського (фермерського) господарства.
Крім того, до матеріалів справи долучена податкова звітність, а саме: податкові декларації Фермерського господарства "Корнієнко", як платника єдиного податку четвертої групи, за 2020 - 2022 роки за підписом керівника платника податку ОСОБА_1 .
Фермерське господарство, у розумінні частини першої статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV, є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Таким чином, позивач надав докази, які підтверджують факт безпосереднього використання ним вищезазначеного об`єкту нерухомості у сільськогосподарській діяльності.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 "Будівлі для тваринництва"; 1271.2 "Будівлі для птахівництва"; 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна"; 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні"; 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 "Будівлі тепличного господарства"; 1271.7 "Будівлі рибного господарства"; 1271.8 "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва"; 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.
Таким чином, нежитлова будівля, які належить позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача стосовно того, що перебування нежитлового приміщення сараю в господарському віданні у Фермерського господатва, не є гарантією, що він використовується з сільськогосподарським призначенням, колегія суддів не бере до уваги, оскільки норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000.
До такого висновку дійшов Верховни Суд у постанові від 09.05.2023 року у справі № 380/10802/22.
Слід зазначити, що відповідач у межах спірних правовідносин не довів, що будівля нерухомості, яка належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення. Здійснюючи донарахування податку, контролюючий орган не довів наступне: чим він керувався при визначенні позивачу розміру податкового зобов`язання, який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав інформацію щодо класифікації будівель від компетентної установи, що вказує на недотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при прийнятті рішень.
Колегія суддів вважає, що нежитлова будівля, яка належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Відповідач також не довів, що позивач впродовж 2020-2022 років використовував належний йому на праві власності об`єкт нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності спосіб.
Отже, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 21.02.2023 №0026069-2412-1627 підлягає скасуванню.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність підстав стверджувати про безпідставне виникнення у позивача податкового боргу за вказаним податковим зобов`язанням, у зв`язку з чим і про безпідставне винесення відповідачем податкової вимоги від 05.05.2023 №0001949-1309-1631 в частині податкового боргу на суму 35145,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року по справі № 440/7808/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 по справі № 440/7808/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва