Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       08 березня 2024 року                                          м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі судді Шимківа С.С., з участю секретаря судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Костопільського районного суду Рівненської області від 30 січня 2024 року про притягнення  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,-

в с т а н о в и в : 

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 30 січня 2024 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Не погодившись із постановою суду, інший учасник ДТП – ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що він, дотримуючись вимог ПДР України здійснював проїзд перехрестя по головній дорозі, а ОСОБА_2 , проїжджаючи перехрестя по другорядній, не надав йому переваги у русі та допустив з ним зіткнення, у зв`язку з чим його автомобіль відкинуло у паркан будинку. Пояснює, що ОСОБА_2 пропонував йому домовитися на місці пригоди, що свідчить про усвідомлення ним своєї вини. Переконаний, що оскільки ОСОБА_2 є неповнолітнім і не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами то він не вивчав і не знає ПДР України, не є водієм і не міг знати про наявність рівнозначних та нерівнозначних перехресть і відповідних попереджувальних дорожніх знаків, у тому числі, знаків пріоритету, а тому сам факт, що останній сів за кермо і керував автомобілем не маючи права керування ним є доказом беззаперечної вини у даному ДТП.
Просить скасувати постанову суду першої інстанції, а ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення її без задоволення, виходячи з наступного.
_______________________________________________________________________________________________________________________  
Справа №564/4448/23                                                                                                          Суддя в суді І інстанції – Грипіч Л.А.
Провадження № 33/4815/215/24                                                                Суддя в апеляційній інстанції  –  Шимків С.С.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Отже, диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №280055 від 01 грудня 2023 року вбачається, що 01.12.2023 року о 20:56 год., у м. Костопіль, на перехресті нерівнозначних доріг вул. 24-го Серпня – вул. Героїв Крут, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем BMW 320D, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з автомобілем BMW 328і, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальної шкоди.
ОСОБА_2 інкримінується порушення п. 16.11. ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для кваліфікації дій ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.
На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху (п. 16.11. ПДР України).
Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками( п. 8.1. ПДР України).
Знак пріоритету 2.1 "Дати дорогу" ПДР України вказує, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
З наведеного слідує, що будь-який водій, наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, зобов`язаний керуватись знаками пріоритету, які вказують на те, що вказане перехрестя є перехрестям нерівнозначних доріг.
З матеріалів справи вбачається і це не заперечується учасниками ДТП, що за напрямком руху автомобіля, яким керував ОСОБА_2 , перед перехрестям, де сталася ДТП, відсутній знак пріоритету 2.1 «Дати дорогу».
Незважаючи на те, що проїжджаючи перехрестя ОСОБА_1 мав перевагу у русі перед ОСОБА_2 , відсутність на шляху останнього знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» виключає правову можливість кваліфікувати його дії за п. 16.11. ПДР України.
Особа підлягає адміністративній відповідальності у тому випадку, якщо дії такої особи є, зокрема, винними, тобто вчинені умисно або з необережності.
У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 , умисно або з необережності не надав перевагу в русі ОСОБА_1 , оскільки ні дорожні знаки, ні дорожня розмітка не вказували йому про такий обов`язок.
Відповідно до статті 62 Конституції Україн, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стандарт доведення "поза розумним сумнівом" означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього правопорушення.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою можна пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, особа , на яку законом покладено обов`язок складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні правопорушення щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, складений відносно  ОСОБА_2  не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи, що за напрямком руху автомобіля ОСОБА_2 були відсутні дорожні знаки, які б вказували на його обов`язок дати дорогу автомобілю ОСОБА_1 , місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного провадження справи не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається. 
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 124, 294 КУпАП,  Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Костопільського районного суду Рівненської області від 30 січня 2024 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Суддя Рівненського
апеляційного суду                                                        Шимків С.С.