ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" січня 2024 р.           Справа№ 910/2197/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Сітайло Л.Г. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртранснафта"
на рішення Господарського суду міста Києва      від 18.05.2023
у справі № 910/2197/23 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)
за позовом     Акціонерного товариства "Укртранснафта"
до     Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ"
про     стягнення 133 056,00 грн,-

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

Акціонерне товариство "Укртранснафта" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" про стягнення 133 056, 00 грн штрафних санкцій за прострочення поставки товару згідно Договору поставки № 23-01/105-21 від 12.10.2021.
У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" 133 056,00 грн, з яких: пеня - 72 576,00 грн; штраф - 60 480,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва      від 18.05.2023 у справі № 910/2197/23 позов Акціонерного товариства "Укртранснафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" про стягнення 133 056,00 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" 21 260,85 грн 85 коп. - пені, 30 054,30 грн 30 коп. - штрафу, а також 2 684 грн 00 коп. - судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням, Акціонерне товариство "Укртранснафта" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва      від 18.05.2023 у справі № 910/2197/23 в частині відмовити у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" пені у розмірі 51     315,15 грн 15 коп. та штрафу у розмірі 30     425,70 грн 70 коп; прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Акціонерного товариства "Укртранснафта" в повному обсязі, а саме: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" на корить Акціонерного товариства "Укртранснафта" 133      056,00 грн, з яких пеня - 72     576,00 грн та штрафу - 60     480,00 грн; судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ".
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що крайній термін для поставки товару - 17.03.2022, однак, відповідно до видаткової накладної відповідачем поставлено товар 10.06.2022, із порушенням строків поставки.
На думку скаржника, посилання Господарського суду міста Києва на положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" є неправомірним, оскільки відповідачем не було допущено несвоєчасного виконання грошових зобов`язань, а нарахування пені позивачем здійснювалось за порушення строків поставки товару, за що, згідно із п. 7.1 договору, передбачена пені у розмірі 0,1% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, таким чином, здійснений Господарським судом міста Києва розрахунок пені за порушення строків поставки товару, а саме: в частині зменшення розміру стягнення пені з 72 576,00 грн до 42 501,70 грн є помилковим.
Також, на думку скаржника, господарський суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно зменшив штрафні санкції (штраф та пеню) на 50%, що підлягали стягненню з відповідача, оскільки:
- позивач та відповідач є господарюючими суб`єктами і несуть відповідні ризики під час здійснення своєї господарської діяльності;
- відповідачу через 6 днів після укладення договору (18.10.2021) було відомо про точний кінцевий строк доставки товару - 17.03.2022;
- з початком російської агресії проти України та введенням воєнного стану на всій території України сторони спору знаходяться у рівних умовах та однаково зазнають негативного впливу на діяльність від такої агресії;
- відповідачем в порушення вимог п. 9.5 договору несвоєчасно, а саме 16.03.2022, повідомлено позивача про наявність форс-мажорних обставин, тобто за день до останнього дня для поставки товару, визначеного договором;
- надмірне зменшення розміру штрафних санкцій (пені та штрафу) фактично нівелює мету існування неустойки, як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.
Скаржник вважає, що при зменшенні розміру неустойки на 50% господарським судом першої інстанції не були враховані майнові інтереси позивача, а тому відповідне призвело до порушення балансу інтересів сторін, відтак, саме неналежне виконання своїх зобов`язань з боку відповідача вплинуло на інтереси позивача, що полягало у справедливому сподіванні останнього на належне виконання відповідачем договору.
Скаржник зазначає, що позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача 133 056,00 грн штрафних санкцій за прострочення поставки товару за договором, з яких 72 576,00 грн пені та 60 480,00 грн штрафу, а у рішенні зазначено, що борговий період визначений позивачем правильно та розмір штрафу, у зв`язку із простроченням поставки товару на понад 30 днів є арифметично вірним та становить 60 480,00 грн, в подальшому, судом зменшено розмір штрафних санкцій, в тому числі і штрафу на 50% від обґрунтованої суми - 30 240,00 грн, однак, в резолютивній частині рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 зазначено про стягнення з відповідача 30 054,30 грн.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи,      справу №      910/2197/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртранснафта" на рішення Господарського суду міста Києва      від 18.05.2023 у справі №     910/2197/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртранснафта" на рішення Господарського суду міста Києва      від 18.05.2023 у справі №     910/2197/23 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка           Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2023, для розгляду справи № 910/2197/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Сітайло Л.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 прийнято справу      № 910/2197/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сітайло Л.Г.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, тимчасові непрацездатності суддів, перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №     910/2197/23 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.10.2021 між позивачем та відповідачем укладено Договір поставки № 23-01/105-21 (надалі -Договір) з використанням електронних цифрових підписів представників сторін в порядку Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Відповідно до умов п. 1.1. Договору - за результатами проведеної процедури закупівлі (згідно з протоколом щодо прийняття рішення Уповноваженою особою з проведення спрощених закупівель АТ "Уктранснафта" від 05.10.2021 № 6796/4) відповідач зобов`язується поставити та передати у власність позивача у погоджені сторонами строки лабораторні меблі (код 39180000-7 за ДК 021:2015) (UA-2021-09-07-006418-c) (лабораторні меблі), а позивач зобов`язується прийняти та оплатити товар.
Згідно п. 3.2. Договору - загальна сума договору становить 864 000,00 грн в т.ч. ПДВ 144 000,00 грн.
Пунктом 5.1. Договору передбачено, що умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс-2010", місце, умови та строки поставки встановлюються в специфікації до даного Договору.
Згідно із п. 5.6. Договору складання (створення) та підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) здійснюється сторонами в електронній формі з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB та визнається сторонами істотною умовою цього Договору згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України.
Пунктом 5.12. Договору визначено, що датою поставки товару (в тому числі кожної частини/партії товару) та моментом отримання позивачем товару (в тому числі кожної частини/партії товару) від відповідача вважається дата підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) представником позивача.
У відповідності до Специфікації, що є Додатком №1 до Договору ТОВ "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" зобов`язане було поставити товар на загальну суму 864 000, 00 грн протягом 150 календарних днів з дати отримання ТОВ "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" письмової заявки від АТ "Укртранснафта". Місце поставки: с. Августівка, Біляївський район, Одеська область, 67632.
18.10.2021 АТ "Укртранснафта" було підписано в сервісі iDocHUB із застосуванням КЕП заявку про готовність до виконання договору №23-00/6/4918-21 та через систему документообігу DocNet її направлено на електронну адресу ТОВ "Хімлаборреактив" - gavrilyk@hlr.ua.
Таким чином, згідно із Специфікацією до Договору відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару вартістю 864 000,00 грн не пізніше 17.03.2022, проте згідно із підписаною сторонами видаткової накладної №№ Х0007384 від 01.06.2022 поставка товару відбулась лише 10.06.2022 (датою поставки згідно п. 5.12. Договору є дата підписання електронного первинного документа позивачем, як покупцем). Отже, відповідач допустив прострочення поставки товару на 84 календарні дні.
В умовах договору № 23-01/105-21 від 12.10.2021 сторони в пункті 7.1. погодили, що при недотриманні відповідачем строків поставки, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару визначеної в заявці позивача, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. Якщо прострочення виконання зобов`язань перевищує 30 днів, відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару.
З огляду на прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань зі своєчасної поставки товару, керуючись п. 7.1. Договору позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 72 576,00 грн та штраф у розмірі 60 480,00 грн за період прострочення з 18.03.2022 по 09.06.2022.
16.03.2022 відповідачем направлено позивачеві лист за вих. №2 926, в якому на обґрунтування неможливості своєчасно виконати зобов`язання та з метою звільнення від відповідальності за порушення термінів поставки товару відповідач посилався на лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 та Указ Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Відповідне обґрунтування порушення строків поставки та звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання містяться і у відповіді на претензію від 28.10.2022 за вих. №10 429.
Відповідач визнає прострочення виконання договірного зобов`язання та просить зменшити штрафні санкції з огляду на наступне:
У зв`язку з повномасштабним вторгненням росії, директором відповідача Жолобіцьким В. І. було видано наказ №2/22 від 28.02.2022 "Про тимчасове припинення роботи підприємства", що є об`єктивною причиною пропуску строку поставки.
Відповідач завчасно, до закінчення строку поставки, листом від 16.03.2022 № 2 926 повідомив позивача про неможливість поставки товару у передбачений договором строк.
Надалі, після стабілізації безпекової ситуації в Україні, відповідачем у повному обсязі виконано зобов`язання з поставки товару вартістю 864 000,00 грн в червні 2022, що підтверджується видатковою накладною.
З огляду на наведені обставини, відповідач клопоче про зменшення штрафних санкцій до 10% від заявлених позивачем, що має становити 7 257,60 грн пені та 6 048,00 грн штрафу, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Рішенням Господарського суду міста Києва  від 18.05.2023 у справі № 910/2197/23 позов Акціонерного товариства "Укртранснафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" про стягнення 133 056,00 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" 21 260,85 грн 85 коп. - пені, 30 054,30 грн 30 коп. - штрафу, а також 2 684 грн 00 коп. - судового збору.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в пункті 3 статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 ЦК України.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Пунктом 5.1. Договору передбачено, що умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс-2010", місце, умови та строки поставки встановлюються в специфікації до даного Договору.
Відповідно до Специфікації, що є Додатком №1 до Договору відповідач зобов`язаний поставити товар на загальну суму 864 000,00 грн протягом 150 календарних днів з дати отримання відповідачем письмової заявки від позивача. Місце поставки: с. Августівка, Біляївський район, Одеська область, 67632.
Як вже зазначалось, матеріалами справи підтверджено та сторони не заперечується факт надсилання позивачем на погоджену адресу відповідача (gavrilyk@hlr.ua) Заявки від 18.10.2021 про готовність позивача до виконання договору, в порядку визначеному Специфікацією до Договору, яка була отримана відповідачем 18.10.2021, отже, строк поставки товару згідно умов Специфікації до Договору настав 17.03.2022 (включно), натомість відповідачем в повному обсязі виконано обов`язок з поставки товару лише 10.06.2022, тобто з простроченням визначеного умовами договору строку на 84 календарні дні (з 18.03.2022 по 09.06.2022).
В пункті 7.1. Договору сторони погодили, що при недотриманні відповідачем строків поставки, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару визначеної в заявці позивача, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання.
Якщо прострочення виконання зобов`язань перевищує 30 днів, відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару.
Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивач правомірно, керуючись п. 7.1. Договору, нараховує та просить стягнути з відповідача штрафні санкції у вигляді пені та штрафу, а саме, позивач просить стягнути з відповідача за період з 18.03.2022 по 09.06.2022 пеню у розмірі 72 576,00 грн та штраф у розмірі 60 480,00 грн.
Згідно із ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Аналогічні приписи містяться у приписах ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", відповідно до яких - платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що в даному випадку штрафна санкція у вигляді пені є договірною та її розмір погоджується сторонами, проте, законодавцем встановлено обмеження розміру пені, яка може бути стягнута за період прострочення.
Перевіривши розрахунок пені, доданий позивачем до позовної заяви, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про його помилковість, оскільки позивачем нараховано пеню з розрахунку 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару (864 000,00 грн), оскільки такий розмір пені встановлений умовами п. 7.1. Договору.
Здійснивши перерахунок пені за період з 18.03.2022 по 09.06.2022, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", того, що сторонами у договорі обмежено розмір пені 0,1% від суми несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення, встановила, що арифметично правильним розміром пені є сума у розмірі 42     501,70 грн.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що борговий період визначений позивачем вірно та розмір штрафу, у зв`язку з простроченням поставки товару на понад 30 днів є арифметично вірним та становить суму у розмірі 60 480,00 грн.
Так, відповідач частково заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилаючись на введення в Україні воєнного стану, вжиті відповідачем заходи щодо виконання умов договору, повне виконання відповідачем договірного зобов`язання, відсутність збитків позивача, клопоче про зменшення штрафних санкцій (пені та штрафу) до 10% від розміру, що заявлений позивачем та вважає, що обґрунтованим є розмір штрафних санкцій, що становить 7 257,60 грн пені (72 576,00 грн*10%) та 6 048,00 грн штрафу (60 480,00 грн*10%).
Заява про зменшення розміру штрафних санкцій, яка викладена у відзиві на позовну заяву, мотивована тим, що позивачем жодним чином не доведено та не обґрунтовано завдання збитків у зв`язку з вимушеним простроченням поставок з боку відповідача; існуванням об`єктивних обставин, що загрожували життю та здоров`ю працівників як відповідача, так і позивача, і саме необхідність забезпечення безпеки своїх працівників, зумовила призупинення діяльності відповідача, що мало наслідком в т.ч. і допущене прострочення поставки товару за договором; відповідачем вживались заходи, спрямовані на завчасне повідомлення позивача про прострочення виконання зобов`язання; розмір нарахованої неустойки є надмірним порівняно зі збитками позивача, які не доведені, особливо в контексті тих обставин, в яких прострочення відповідачем було допущене (розмір нарахованих штрафних санкцій перевищує 15% від загальної вартості товару за прострочку поставки в умовах війни та реальної загрози людським життю та здоров`ю як на території позивача, так і на території відповідача); відповідачем у повному обсязі виконано перед позивачем свій обов`язок щодо поставки товару за договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Як зазначено у   рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 911/867/19 та 25.02.2020 у справі № 904/2542/19).
Зменшення неустойки (зокрема, штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3  ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.
У п.п. 8.22 - 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
Так, колегією суддів апеляційного господарського суду взято до уваги той факт, що прострочення виконання зобов`язання було незначним, натомість розмір нарахованої позивачем неустойки є значним; після стабілізації безпекової ситуації відповідачем в повному обсязі виконано свій обов`язок стосовно поставки товару за договором, сторонами не заперечується факт виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару в повному обсязі 10.06.2022, та у позивача відсутні претензії до відповідача щодо кількості та якості поставленого товару; строк поставки товару настав вже під час існування такого факту - 17.03.2022, і такі обставини, сторони не могли передбачити при укладенні договору; відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання на 84 дні (три місяці), що в умовах воєнного стану та організації поставки товару за адресою покупця в Одеській області в умовах постійних повітряних тривог (в період з березня по червень 2022 року), з дотриманням безпеки працівників відповідача, що здійснюють поставку такого товару, на переконання суду, є виправданим та незначним пропуском строку прострочення виконання зобов`язання та за своїм характером (несвоєчасність) не є істотним правопорушенням в порівнянні з невиконанням зобов`язання взагалі; відповідачем попереджено позивача про неможливість своєчасної поставки товару листом від 16.03.2022 за вих. № 2 926, проте позивач жодним чином не відреагував на такий лист (не відмовився від договору та не вимагав негайної поставки товару тощо).
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків, у зв`язку з допущеним відповідачем простроченням виконання його зобов`язань.
Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Отже, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із зазначенням господарського суду першої інстанції про те, що є загальним відомим факт систематичних ракетних, артилерійських обстрілів, тощо інфраструктури та цивільних об`єктів країни з боку рф, натомість, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем на виконання умов договору в повному обсязі поставлено обумовлений товар, хоч із незначним простроченням, а позивачем прийнято без зауважень та заперечень.
Мотивуючи клопотання про зменшення штрафних санкцій, відповідач посилався на незначний період прострочення поставки; те, що станом на 16.11.2022 товар за договором поставлений на адресу позивача у повному обсязі та прийнятий останнім без зауважень, тобто товариство здійснило дії щодо виконання договору; виключний характер причин внаслідок яких відбулось прострочення; поставлено всю замовлену кількість товару, тобто зобов`язання в цій частині виконані у повному обсязі; поставлений товар належної якості, претензії щодо якості, маркування, пакування, комплектності - позивачем не пред`являлось; те, що позивач не зазнав збитків у зв`язку з виконанням договору; поведінку відповідача спрямовану на виконання свого обов`язку; пеня та штраф є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора (у кредитора відсутні збитки - позивач не надав доказів існування збитків); допущене відповідачем порушення було незначним; скрутний матеріальний стан відповідача; неспіврозмірність та неадекватність заявленої до стягнення суми неустойки порушеним інтересам позивача; нарахування неустойки в розмірі 287 011,66 грн за відсутності збитків, не відповідає передбаченим у статті 3, ч. 3 ст. 509 та частинах 1-2 ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що з урахуванням інтересів обох сторін, зазначених відповідачем причин та обставин прострочення виконання ним договірних зобов`язань з постачання товару, зважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження факту понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем прострочення, а також враховуючи значний розмір та невідповідність, на переконання суду, такого розміру стягуваних штрафних санкцій наслідкам порушення відповідачем зобов`язання зі своєчасної поставки, враховуючи загальновідомий факт систематичних ракетних, артилерійських обстрілів, тощо інфраструктури та цивільних об`єктів країни з боку рф, в даному конкретному випадку є можливим зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій на 50% і таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правильним висновки господарського суду першої інстанції про зменшення штрафних санкцій на 50%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 21 260,85 грн та штраф у розмірі 30 240,00 грн, у зв`язку із чим, у задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені у розмірі 51 315,15 грн, в тому числі в розмірі необґрунтованого нарахування та 30 240,00 грн штрафу належить відмовити.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Так, як вбачається із мотивувальної частини рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення суми штрафу на 50% - з 60 480,00 грн до 30 240,00 грн, однак, у резолютивній частині оскаржуваного рішення зазначено, зокрема, про стягнення штрафу у розмірі 30 054,30 грн та про відмову у задоволенні позовних вимог, зокрема, у стягненні штрафу у розмірі 30 054,30 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами ч. 4 ст. 277  ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вказане вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/2197/23  підлягає зміні із зазначенням в його резолютивній частині правильних сум штрафу, який підлягає стягненню, та штрафу, у стягненні якого відмовлено.
Таким чином, з огляду на те, що суд першої інстанції в мотивувальній частині дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 21 260,85 грн пені та 30 240,00 грн штрафу, однак, у резолютивній частині зазначено неправильний розмір штрафу, який підлягає стягненню, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укртранснафта" на рішення Господарського суду міста Києва  від 18.05.2023 у справі № 910/2197/23 підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 244, 267-270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртранснафта" на рішення Господарського суду міста Києва  від 18.05.2023 у справі № 910/2197/23 задовольнити частково.
2. Змінити резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/2197/23, зазначивши правильний розмір штрафу, який підлягає стягненню та правильний розмір штрафу, у стягненні якого відмовлено, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:
"Позов Акціонерного товариства "Укртранснафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" про стягнення 133 056,00 грн - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" (03006, м. Київ, вул. Червоноармійська (Велика Васильківська), буд. 57/3; ідентифікаційний код: 23522853) на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2; ідентифікаційний код: 31570412) 21260,85 (двадцять одну тисячу двісті шістдесят) грн 85 коп. - пені, 30 240 (тридцять тисяч двісті сорок) грн 00 коп. - штрафу, а також 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. - судового збору.
3. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 51 315,15 грн та 30 240,00 грн штрафу - відмовити.".
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" (03006, м. Київ, вул. Червоноармійська (Велика Васильківська), буд. 57/3; ідентифікаційний код: 23522853) на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2; ідентифікаційний код: 31570412) 9,15 грн (дев`ять гривень 15 коп.) судового збору за розгляд апеляційної скарги.
4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
5. Справу № 910/2197/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню. 

Головуючий суддя                                                                      О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                Л.Г. Сітайло