ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року  
м. Черкаси   

Справа № 707/2318/23		
Провадження № 22-ц/821/184/24		
категорія 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г., 
суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;
представник позивача – Ніколаєнко Олена Миколаївна;
відповідач: Махмуд Ваджід

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2023 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Ляр Д.Ю. (далі - Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 15.09.2017 року.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні заповнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження 
Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Виконання Відповідачем Договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.
Отже, підписавши заяву між сторонами, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, окрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
Відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карт.
Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку.
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 25.04.2023 року має заборгованість - 42967,55 грн., з яких 36258,75 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 36258,75 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15.09.2017 року у розмірі 42967,55 грн. станом на 25.04.2023 р. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів, що встановлюють підстави для списання грошових коштів з рахунку без кредитного ліміту, в рахунок погашення заборгованості за послугою «миттєва розстрочка», а про те, що вказані кошти списувались позивачем з рахунку відповідача на підставі оформлених послуг «миттєва розстрочка» суду повідомлено Банком у супровідному листі до виписки, яку надано суду на виконання ухвали про витребування доказів.
Таким, чином позивачем не спростовано доводи відповідача про те, що списання коштів було безпідставним та яким чином відповідачу підключено послуги «Миттєва розстрочка» у той час, коли його кредитний ліміт становив 0,00. 
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що сторони погодили проведення вищевказаних банківських операцій та узгодили порядок і умови надання послуг «Миттєва розстрочка».
Таким чином, суд прийшов до висновку, що тіло кредиту у розмірі 36258,75 грн. повністю виникло за рахунок списання сум на погашення заборгованості за послугами «Миттєва розстрочка», тому наявність непогашеної чи взагалі існування заборгованості у відповідача позивачем не доведена.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У грудні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.
Звертає увагу на те, що заборгованість по кредиту в розмірі 36258,75 грн. повністю виникло за рахунок списання сум на погашення заборгованості за послугами «Миттєва розстрочка».
Відповідно до послуги «Миттєва розстрочка» клієнт має можливість купити товар або послугу в торгово-сервісних підприємствах та/або Інтернет-магазинах за 30 секунд в розстрочку за кредитною картою. Оплата товару або послуги здійснюється шляхом списання щомісячних платежів з картки клієнта, а вразі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по сервісу «Миттєва розстрочка», клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму, необхідну для сплати чергового платежу.
Як було встановлено і підтверджується довідкою банку станом на 30.01.2018 року кредитний ліміт за карткою складав 0,00 грн., тому списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило виникнення боргу за тілом кредиту.
Клієнтом було неодноразово підключено послуги «Миттєва розстрочка».
При цьому, на момент оформлення послуги у відповідача був кредитний ліміт за карткою № НОМЕР_1 в розмірі 200 000,00 грн.
Авторизація (тобто оформлення послуги) було за допомогою картки № НОМЕР_1 , яка також належить відповідачу. У виписці по рахунку № НОМЕР_1 зазначено місце оформлення кредиту та суму списання.
В даному випадку оформлення договору клієнт підтвердив шляхом введення ОТП-паролю, який надійшов на його номер.
Оскільки, рахунок № НОМЕР_1 було закрито, то починаючи 15.12.2019 року залишок боргу за послугами «Миттєва розстрочка» було перенесено на інший рахунок відповідача, а саме НОМЕР_2 , через що і було списання коштів для погашення боргу за даними кредитами.
Підписання окремого договору за послугою «Миттєва розстрочка» не вимагається, договором є чек, який отримує клієнт із терміналу/банкомату після оформлення договору, а тому позивач не має можливості надати окремий договір для підтвердження користування даними послугами.
За плином часу не збереглися і ОТП-паролі, які надходили на номер мобільного телефону відповідача в якості підтвердження укладення договору.
Звертає увагу суду на те, що факт користування відповідачем послугами «Миттєва розстрочка» підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 , який відповідач неодноразово поповнював, тобто відповідач визнав факт оформлення даної послуги, але приховав від суду, як саму процедуру оформлення послуги, так і погашення боргу за даною послугою. 

Відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника відповідача Мухаммад С., зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними й такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Вказує, що до апеляційної скарги Приватбанк додає нові докази, що не були подані до суду першої інстанції, а саме виписку від 28.11.2023 року та довідку від 28.11.2023 року по картковому рахунку, в порушення вимог ст. 367 ЦПК України. в нових доказ позивач зазначає інший картковий рахунок НОМЕР_1 до договору SAMDNWFC00042337424 від 05.05.2018 року.
Звертає увагу на те, що вищевказаний рахунок був предметом розгляду по іншій цивільній справі, де у червні 2020 року Приватбанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 яким просив стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість за договором № б/н від 15.09.2017 року в розмірі 208953,97 грн., мотивуючи про те, що відповідач, як позичальник, не виконав належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у нього перед банком утворилась заборгованість, що складається з тіла кредиту, про стягнення якої банк порушує питання в даній справі.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.07.2022 року позов задоволено з посиланням на обґрунтованість вимог банку. Проте, постановою Черкаського апеляційного суду від 07.09.2022 року рішення Придніпровського районного суду змінено в частині визначення суми заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача.
Постанова Черкаського апеляційного суду від 07.09.2022 року по вказаній справі відповідачем виконана в повному обсязі, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження.
Стосовно твердження представника Приватбанка в апеляційній скарзі, що заборгованість по тілу кредит виникла за рахунок списань на погашення заборгованості за послугами «Миттєва розстрочка» та кошти були списані з карткового рахунку, що не мав кредитного ліміту в «Овердрафт», звертає увагу, що жодних договорів по послугам «Миттєва розстрочка» та «Овердрафт», відповідачем підписано не було, жодних доказів позивачем також не надано.
Крім того, дослідивши виписки, які надано позивачем, також не можливо встановити коли надавалися послуги «Миттєва розстрочка», позивач лише стверджує про дані послуги, але доказів ніяких не надає. 

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанцій відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № б/н від 15.09.2017 року в розмірі 42967,55 грн.
Встановлено, що 15.09.2017 року Махмудом Ваджідом підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Як вбачається із Анкети-заяви, остання містить анкетні дані ОСОБА_1 , підпис ОСОБА_1 та датована 15.09.2017 року. У Анкеті-заяві вказано, що підписанням цієї анкети-заяви він відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщено на офіційному сайті банку у мережі інтернет за адресою privatbank.ua та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Погоджується зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в умовах та правилах та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє його про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердження його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язується ознайомитись самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua.
Інших відомостей, Анкета-заява не містить.
До позовної заяви, крім Анкети-заяви, АТ КБ «ПриватБанк» додав Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , Довідку про видані картки; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у редакції, що діяла на момент підписання заяви, розрахунок заборгованості; виписку за договором № б/н за період з 15.09.2017 року по 15.11.2020 року на ім`я відповідача; копію паспорту відповідача.
Як вбачається з довідки про надані кредитні картки, відповідач отримав кредитну картку «Універсальна Gold», № НОМЕР_2 від 15.09.2017 року, зі строком дії до 06/21. 
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 встановлено, що 15.09.2017 року на картку № НОМЕР_2 встановлено кредитний ліміт -0.00, 26.01.2018 року кредитний ліміт збільшено до 25000,00 грн. та 30.01.2018 року кредитний ліміт зменшено до 0.00.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 15.09.2017 року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 станом на 25.04.2023 року заборгованість становить 42967,55 грн., з них заборгованість за тілом кредиту – 36 258,75 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6 708,80 грн. 
З виписки за договором № б/н за період з 15.09.2017 року по 15.11.2020 року на ім`я відповідача, вбачається, що 15.09.2017 року на картку № НОМЕР_2 встановлено кредитний ліміт 0,00 та до 26.01.2018 року відповідач здійснює операції з даною карткою шляхом поповнення її власними коштами з інших своїх карток НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , шляхом здійснення витрат власних коштів, зняття та поповнення готівкою шляхом використання власних коштів. 26.01.2018 року відбулось збільшення кредитного ліміту до 25000,00 грн. На момент збільшення кредитного ліміту баланс картки становив 0,85 грн. власних коштів. 30.01.2023 року відбулось зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн. На момент зменшення кредитного ліміту баланс картки становив 0,85 грн. власних коштів.
З 30.01.2018 року по 24.09.2018 року баланс картки жодного разу не становив «-» та кредитний ліміт не збільшувався, відповідач здійснював операції за карткою шляхом поповнення її власними коштами з інших своїх карток НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 шляхом здійснення витрат власних коштів, зняття та поповнення готівкою шляхом використання власних коштів та баланс картки станом на 24.09.2018 року становив 0,00 грн. 
29.05.2019 року з картки відбулось погашення у сумі 1609,92 грн. щомісячного платежу за сервісом «Оплата частинами» за покупку в МР в ТСО м. Дніпро та баланс картки стає (- 1609,92 грн.). 30.05.2019 року через додаток Приват 24 ОСОБА_3 поповнено картку відповідача на суму 1609,92 грн. Баланс картки стає 0,00 грн. 
Починаючи з 15.12.2019 року з картки відповідача відбуваються списання коштів. Загальна сума списань з 15.12.2019 року по 15.11.2020 року склала 36372,26 грн., всього 27 операцій. Усі інші списання з картки становили відсотки за використання кредитного ліміту. 
З 30.05.2019 року по 15.11.2020 року на картку надходили кошти 23.01.2020 року у сумі 410,00 грн. –зарахування переказу на картку, 20.02.2020 року 800,00 грн. переказ від ОСОБА_4 та 0,10 грн. погашення обов`язкового платежу з картки НОМЕР_8 .
08.08.2023 року ухвалою суду від позивача витребувано оригінали платіжних інструкцій по 27 операціям, що оформлені згідно постанови НБУ № 163 від 29.07.2022 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг» по сумам списань в розмірі 36372,26 грн. з 15.12.2019 року по 15.11.2020 року по картковому рахунку № НОМЕР_2 з призначенням платежу «Перевод с карты, ПЕРЕВОД СРЕДСТВ», який відкрито на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ).
У відповідь на ухвалу суду від 08.08.2023 року позивачем надано виписку за договором б/н за період з 22.09.2017 року по 15.11.2020 року, яка є аналогічною тій, яку приєднано до позовної заяви, однак на відміну від виписки наявної у справі, вона не містить даних про встановлення чи зміну кредитного ліміту. До наданої виписки позивачем долучено супровідний лист від 25.09.2023 року № 8055800-ВБ, в якому зазначено, що виписка з банківського рахунку – це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затверджено наказом Мін`юсту від 12.04.2012 року № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. 
Додатково позивачем повідомлено, що клієнтом була підключена послуга «Миттєва розстрочка»:
- 15.08.2019 13:43 на суму 18000 грн. з обов`язковим платежем 1478,88 грн.;
- 15.08.2019 15:36 на суму 10000 грн. з обов`язковим платежем 1601,60 грн.;
- 21.08.2019 10:12 на суму 3000 грн. з обов`язковим платежем 402,48 грн.;
- 29.03.2019 14:33 на суму 12000 грн. з обов`язковим платежем 1609,92 грн.;
- 22.03.2019 18:13 на суму 23040,00 грн. з обов`язковим платежем 3091,05 грн.
Оскільки сервіс «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається. Умовами договору не передбачено підписання договору у паперовому вигляді, а отже надати такий доказ до суду не вбачається можливим. 
04.10.2023 року судом направлено позивачу лист з роз`ясненням того, що позивачем належним чином ухвалу суду від 08.08.2023 року про витребування доказів не виконано, оскільки з наданої позивачем виписки вбачається, що у ній відсутні дані про зазначені позивачем підключення послуг «Миттєва розстрочка» у вказані дати. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою цієї статті 1054 встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованість за простроченими відсотками.
У Анкеті-заяві від 15.09.2017 року, на яку посилається банк у позовній заяві, що підписана позичальником, відсутні відомості про строк дії картки та строк повернення кредиту (користування ним). У заяві, підписаній сторонами, також відсутні умови договору про розмір відсотків, що нараховуються за користування кредитними коштами, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.09.2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Водночас, додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, як і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не містять підпису позичальника.
Відтак, суд констатує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Колегія суддів зазначає, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Крім того, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові у справі № 753/6301/18 (провадження № 61-15657св19) від 15 липня 2020 року. 
В зв`язку з вищевикладеним суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у сумі 6708,80 грн. не підлягають задоволенню.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`являв.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до розрахунку, який надав позивач до суду першої інстанції, розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 36 258,75 грн. 
З наданої банком виписки за договором б/н від 20.09.2023 року по картковому рахунку № НОМЕР_2 , яку надано позивачем суду на виконання ухвали про витребування доказів за період з 22.09.2017 року по 15.11.2020 року на відміну від виписки по картковому рахунку, яку долучено до позовної заяви відсутні відомості про кредитний ліміт (його встановлення, зміну чи розмір), також відсутні дані, за допомогою яких суд міг би встановити, що відповідачем підключено послуги «Миттєва розстрочка», які стали підставою у подальшому для списання коштів з карткового рахунку. 
Встановлено, що на момент першого підключення послуги «Миттєва розстрочка» (як зазначає позивач у листі від 25.09.2023 року) – 22.03.2019 року згідно первинної виписки по рахунку, яку долучено позивачем до позовної заяви, кредитний ліміт становив 0,00 та не збільшувався. 
Тобто, позивач у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів надав суду виписку по картковому рахунку за виключенням відомостей про кредитний ліміт (його встановлення, зміну чи розмір) та відомостей про підключення послуг «Миттєва розстрочка», з чого випливає, що позивачем надано виписку не у повному обсязі.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16 зробив наступний правовий висновок: «Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Отже, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції, доказів про підстави для списання грошових коштів з рахунку відповідача на погашення заборгованості за послуги «Миттєва розстрочка».
Таким, чином позивачем не спростовано доводи відповідача про те, що списання коштів було безпідставним та яким чином відповідачу підключено послуги «Миттєва розстрочка» у той час, коли його кредитний ліміт становив 0,00. 
Матеріали справи не містять доказів того, що сторони погодили проведення вищевказаних банківських операцій та узгодили порядок і умови надання послуг «Миттєва розстрочка».
Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом розміру заборгованості, оскільки не відображає реального руху коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 та отримання відповідачем суми кредитних коштів від банку з моменту підписання кредитного договору, нічим не підтверджується та його правильність перевірити неможливо.
В зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що тіло кредиту у розмірі 36 258,75 грн. виникло за рахунок списання сум на погашення заборгованості за послугами «Миттєва розстрочка», тому наявність непогашеної чи взагалі існування заборгованості у відповідача позивачем не доведена.
Таким чином, судом першої інстанцій виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права.
Суд першої інстанції розглянув позовні вимоги саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем.
Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України  суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У підтвердження доводів заборгованості за кредитним договором, позивач надав Апеляційному суду виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00042337424 від 05.05.2018 року за період 05.05.2018-28.11.2023
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, а саме баланс станом на дату укладення кредитного договору та всі операції за кредитною карткою.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо докази не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання, останній не подав.
Крім того, суд першої інстанції ухвалами неодноразово витребовував докази на підтвердження доводів, які викладені у позовній заяві, проте Банком до апеляційної скарги додані нові докази, що не досліджувались судом першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника АТ КБ «Приватбанк» - Ніколаєнко О.М. на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2023 року, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2024 року.

Головуючий                                                                В.Г. Бородійчук

Судді                                                                        Л.І. Василенко

                                                                                О.В. Карпенко