Справа № 166/1208/23 	Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/79/24  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 січня 2024 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Савчук О. В., 
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки і піклування Ратнівської селищної ради Ковельського району Волинської області про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2023 року,
                                           В С Т А Н О В И В :
У серпні 2023 року ОСОБА_4 , діючи в межах наданих йому повноважень, звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду із зазначеним позовом.
Покликався на те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину – сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 09 липня 2010 року шлюб між сторонами спору було розірвано, а неповнолітній син ОСОБА_6 залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Також представник позивача вказував, що на підставі рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 04 серпня 2009 року з відповідача ОСОБА_3 на користь його довірительки ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 21 липня 2009 року до досягнення дитиною повноліття.
Однак відповідач по справі ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , а саме, починаючи із липня 2009 року аліменти сплачує не в повному обсязі, внаслідок чого виникала заборгованість. Усього за період із липня 2009 року по липень 2023 року нараховано до сплати 124830 грн 74 коп., з яких сплачено лише 87747 грн і заборгованість становить 37083 грн 74 коп.
У зв`язку із цим, на підставі ч. 1 ст. 186 СК України ОСОБА_1 має право на стягнення неустойки (пені) з відповідача за прострочення сплати аліментів.
Крім того зазначав, що малолітній ОСОБА_6 постійно проживає з його довірителем – позивачкою ОСОБА_1 , відповідач участі у вихованні сина, його утриманні та догляді за ним не приймає, станом здоров`я останнього не цікавиться, про фізичний і розумовий розвиток дитини не дбає. 
Згідно висновку органу опіки і піклування Ратнівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ратнівської селищної ради від 22 лютого 2023 року № 49, який було з урахуванням думки дитини ОСОБА_7 , наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо останнього. 
У зв`язку із наведеним представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив суд позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з нього на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 37083 грн 74 коп.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2023 року у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 30000 грн пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на невірну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки наявними в матеріалах справи доказами та висновком органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, на думку апелянта, підтверджено факт ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_5 , а наявність заборгованості по сплаті аліментів є підставою для стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів у повному розмірі, як про це просила позивач.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 , вважаючи  оскаржуване представником позивача рішення суду обґрунтованим, прийнятим з дотриманням вимог чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для застосування щодо відповідача ОСОБА_3 виняткового заходу, а саме позбавлення його батьківських прав, оскільки судом не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне, свідоме ухилення останнього від виконання ним обов`язків із виховання дитини.
Проте з таким висновком суду погодитись не можна.
Разом з тим, задовольняючи частково вимогу ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції цілком підставно врахував матеріальний та сімейний стан відповідача ОСОБА_3 , зокрема наявність на утриманні останнього двох малолітніх дітей від повторного шлюбу, та дійшов вірного висновку щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню до 30000 грн.
Встановлено, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі, який 09 липня 2010 року було розірвано, що підтверджується навяною в матеріалах справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ратнівського районного управління юстиції Волинської області (а.с. 9).
Від спільного проживання у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 , який з часу народження постійно проживає з позивачем ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні та вихованні і дані обставини визнані відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 10,12).
Також встановлено, що на підставі рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 04 серпня 2009 року, із відповідача  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 21 липня 2009 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13).
На виконання даного рішення суду Ратнівським районним судом Волинської області 25 червня 2009 року було видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Ратнівському відділі ДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. З наданого Ратнівським відділом державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області розрахунку виплати та заборгованості по аліментах за вказаним вище виконавчим документом, слідує, що  за період із липня 2009 року по липень 2023 року нараховано до сплати 124830 грн 74 коп., з яких добровільно сплачено аліменти на суму 87747 грн, а заборгованість по сплаті аліментів становить 37083 грн 74 коп (а.с. 15-18).
Крім того із довідки виданої дирекцією НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня – дитячий садок» с. Жиричі від 16 грудня 2023 ркоу №93 встановлено, що за період навчання ОСОБА_5   у даному навчальному закладі з 1 по 7 клас його батько ОСОБА_3 участі у вихованні сина не брав на батьківські збори не з`являвся, до класних і шкільних заходів не залучався, навчанням дитини не цікавився. Із 05 вересня 2022 року ОСОБА_8 відрахований зі складу учнів 8 класу даного навчального закладу (а.с. 19).
Як вбачається із довідки про відвідування школи, виданої адміністрацією базової школи №220 імені Станіслава Копчинського м. Варшава, від 23 серпня 2022 року, ОСОБА_5 з 03 листопада 2022 року є учнем 7-А класу даного навчального закладу, що у Республіці Польща (а.с. 20-21).
Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ратнівської селищної ради від 22 лютого 2023 року № 49 даний, що орган врахувавши думку малолітнього ОСОБА_5 , вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також, з пояснень наданих малолітнім ОСОБА_5 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, встановлено, що свого батька він знає лише із запису у свідоцтві про своє народження, останній з ним не спілкується, жодних контактів з ним не підтримує і будь-якої участі у його вихованні не приймав і не приймає, а тому він не вважає ОСОБА_3 своїм батьком.
З наданих відповідачем ОСОБА_3 письмових доказів: копії свідоцтва про шлюб, копій свідоцтв про народження, витягу № 350 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які приєднані до матеріалів справи, вбачається, що з 05 грудня 2014 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 та має двох малолітніх дітей – дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якими спільно проживає в с. Жиричі, Ковельського району, Волинської області (а.с. 35-38).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Апеляційний суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише тоді коли самі батьки не бажають та не вживають жодних дій для відновлення і покращення стосунків з неповнолітніми дітьми.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Такі висновки узгоджуються із висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає встановленими ті обставини, що після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 припинив будь-яке спілкування з позивачем та малолітнім сином ОСОБА_6 , жодної участі у вихованні останнього не приймав та не приймає, лише сплачує аліменти на його утримання у примусовому порядку за рішенням суду, щодо стягнення яких допустив заборгованість на суму понад тридцять тисяч гривень. Малолітня дитина ОСОБА_8 перебуває на утриманні позивача ОСОБА_12 , яка самостійно займається його вихованням та дбає про розвиток сина, про що свідчить висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. ОСОБА_8 не вважає ОСОБА_3 своїм батьком, а позбавлення батьківських прав останнього щодо нього вважає справедливим та таким, що відповідає його інтересам.
Аналізуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про свідоме нехтування відповідачем ОСОБА_3 своїми батьківськими обов`язками та повну його байдужість до подальшої долі і життя свого малолітнього сина ОСОБА_6 , з яким втрачено будь-який зв`язок та не існує жодного спілкування, що можна кваліфікувати як свідомо обрану останнім винну поведінку у формі бездіяльності, самоусунення від виконання батьківських обов`язків, покладених на нього законом та нормами суспільної моралі.
Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків щодо дитини матеріали справи не містять і відповідачем не надано.
За вказаних обставин, колегія судів погоджується з доводами апеляційної скарги, та прийнявши до уваги висновок органу опіки і піклування, думку самої дитини, вважає, що є всі підстави для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5 ..
Що стосується доводів апеляційної скарги про безпідставність зменшення судом першої інстанції суми заборгованості по нарахованій пені із суми несплачених своєчасно відповідачем ОСОБА_3 аліментів, то на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з останнього на користь позивача 30000 грн пені за прострочення сплати аліментів, урахувавши його матеріальний та сімейний стан як платника аліментів.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, що в даному випадку сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини та не порушуватиме баланс між її правами і інтересами та правами відповідача як батька.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення суду, в частині відмови у позбавленні відповідача батьківських прав, скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389-390 ЦПК України суд
                                             У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2023 року в частині відмови у позбавленні батьківських прав ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий

Судді