ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/918/24 Справа № 183/13447/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ігнатьєв Д. П. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 березня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання захисника Голобородька Дениса Ігоровича, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року по справі про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. 

       11 березня 2024 року захисником подана апеляційна скарга, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання заявник вказує на те, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 та його представник не отримували жодним чином, в тому числі особисто, засобами поштового зв`язку чи за допомогою системи "Електронний суд", а про її наявність їм стало відомо шляхом моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень 20 лютого 2024 року. Отже заявник вважає, що він має право на поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та просить його поновити.

       Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні доводи щодо поважності причин пропуску захисником строку на оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287  цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).
При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Як убачається з матеріалів справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисник Голобородько Д.І., хоча і не були особисто присутніми у судовому засіданні під час розгляду даної справи, але були обізнані про те, що справа розглядається у Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області, про що свідчать подані стороною захисту клопотання про надання матеріалів справи на ознайомлення та про відкладення розгляду справи (а.с.15-25, 26-27, 31-32). Крім того особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисник Голобородько Д.І. після задоволення клопотань про відкладення розгляду справи двічі належним чином повідомлялися про дату та час судового розгляду справи на 10.45 годину 29 січня 2024 року (а.с.33,34) та на 14.30 годину 05 лютого 2024 року (а.с.35-37), однак жодного разу до суду не з`явилися та про причини своєї неявки суд не повідомили. Тому суд, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано зазначив мотиви, за яких він дійшов до переконання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.
Таким чином вказані обставини свідчать про те, що захисник безумовно був обізнаний про перебіг судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, а отже мав можливість своєчасно з`явитися до суду для розгляду справи і захисту інтересів  ОСОБА_1 , отримати копію судового рішення та, у разі незгоди, подати апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження, який спливав -  15 лютого 2024 року, але не проявив зацікавленості у результатах судового розгляду справи та не скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у визначений законом строк.
Натомість апеляційна скарга була сформована та подана захисником Голобородьком Д.І. через АТ "Укрпошта" лише 23 лютого 2024 року (а.с.41-57).
При цьому твердження апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року слід рахувати з дати, коли він дізнався про її винесення - з 20 лютого 2024 року, є хибними, оскільки суперечать положенням ч.2 ст.294 КУпАП, які обраховують початок строку на апеляційну оскарження з дня винесення місцевим судом постанови.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що стороною захисту у клопотанні взагалі не наведено причин, які б унеможливлювали безпосередньо його своєчасно дізнатися про результати прийнятого судом рішення, своєчасно отримати копію постанови суду та скористатися своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом строк, а лише зазначено, що копія оскаржуваної постанови йому не направлялася та про її наявність йому стало відомо шляхом моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень - 20 лютого 2024 року.
Інших причин, які унеможливили своєчасно подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у клопотанні не наведено.
Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання захисника Голобородька Д.І. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 рокупо справі про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП відносно ОСОБА_1 є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

       Відмовити захиснику Голобородьку Денису Ігоровичуу задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року відносно ОСОБА_1 по справі про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.
Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО 
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                   В.В. РУДЕНКО