ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 лютого 2024 року                                                                    м. Чернівці
справа № 715/2998/23
провадження №22-ц/822/188/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.
секретар Тодоряк Г.Д. 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2023 року в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Сучевенської сільської ради про позбавлення батьківських прав,
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Сучевенської сільської ради про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.  Позивач зазначає, що з 03.07.2020 року вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем та рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04.12.2020 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , якого вона самостійно виховує та утримує. Вказує, що відносини між нею та відповідачем не склалися, між ними постійно виникали сварки і непорозуміння та з квітня 2020 року вони вже проживали окремо та не підтримували будь – яких стосунків, сім`я розпалася і шлюб носив формальний характер. Зазначає, що після народження дитини відповідач її не бачив, по місцю проживання її не відвідував, будь – якої матеріальної допомоги не надавав, не приймав ніякої участі у вихованні дитини. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01.09.2021 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1800, 00 гривень щомісяця. 
Відповідач аліменти не сплачував, в результаті чого у нього починаючи з липня 2021 року по липень 2023 року виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 45 000 грн., яку відповідач в серпні 2023 року погасив повністю для подання доказів органу опіки та піклування. Вказує, що вона звернулася до органу опіки та піклування Сучевенської сільської ради для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Так, висновком було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про стан здоров`я дитини та її духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи в тому числі не допомагає матеріально, не підтримує зв`язок з сином, не вітає з днем народження та подарунки не висилає. Зазначає, що дитина з народження проживає з нею та її батьками і перебуває на їх повному утриманні. Позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини, оскільки дитина виховується у стійкому сімейному середовищі її родини, створені належні умови для фізичного та духовного розвитку дитини, батька в своєму житті син ніколи не бачив. 
Просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Сучевенської сільської ради про позбавлення батьківських прав – відмовлено.
Попереджено відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до своєї дитини: ОСОБА_3 та необхідність брати участь у його вихованні та утриманні і покласти на орган опіки та піклування Сучевенської сільської ради контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ігнорує з моменту народження наявність дитини і не приймає будь-якої участі в її вихованні, фізичному і духовному розвитку, а сплачена ним примусово заборгованість по аліментам не доводить і не виправдовує бездіяльності відповідача з моменту народження дитини так і після оголошення воєнного стану.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2020 року, шлюб, зареєстрований 03 липня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 540 – розірвано.
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 вересня 2021 року, вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1800 (тисяча вісімсот) грн щомісячно.
Відповідно до довідки № 845 від 21 серпня 2023 року та акту обстеження умов проживання від 23.08.2023 року, виданих Сучевенською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 та до складу її сім`ї входять: мати – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; батько – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; брат – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Умови проживання ОСОБА_7 задовільні, у дитини є окрема кімната, спальне місце, місце для ігор та розвитку, дитина забезпечена всім необхідним.
Як вбачається з відповіді лікаря Глибоцької селищної лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини на адвокатський запит, ОСОБА_1 зверталася неодноразово за медичною допомогою з сином ОСОБА_3 . Батько ОСОБА_2 жодного разу на прийому у лікаря з сином не був.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Глибоцьким ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ЗМУМЮ 06.09.2023 року, станом на липень 2023 року у ОСОБА_2 існувала заборгованість по сплаті аліментів за період з липня 2021 року по липень 2023 року в розмірі 45 000грн. У серпні 2023 року ОСОБА_2 погасив всю заборгованість, що також підтверджується квитанціями, наданими представником відповідача.
Відповідно до довідки № 697 від 16 жовтня 2023 року та акту обстеження житлово – побутових умов № 78 від 16.10.2023 року, виданих Сучевенською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_2 , але фактично на даний час знаходиться за межами країни, його сім`я складається з: батька – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; мати – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; сестри – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та племінника – ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Як вбачається з характеристики № 698 від 16 жовтня 2023 року, виданої Сучевенською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в с. Сучевени, тимчасово не працює, знаходиться за межами країни. Зареєстрований разом з батьками у власному домогосподарстві, у повсякденному житті дисциплінований. За час проживання був у добросусідських відносинах з сусідами та мешканцями села. З боку сільської ради характеризується позитивно.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши суддю-доповідача та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо.
При цьому судом першої інстанції встановлено, що в діях відповідача вбачається ухилення ним від виконання батьківських обов`язків. Проте, на даний час у суду відсутні достатні та належні докази винної поведінки відповідача, щодо свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а також не встановлено чи до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. При цьому представник відповідача вказує, що відповідач бажає брати участь у вихованні дитини, а також її утриманні, про що свідчить погашення ним заборгованості по аліменти. Проте в повній мірі не може виконувати свої обов`язки, оскільки він перебуває за межами країни.
Колегією суддів, з пояснень представника позивача встановлено, що позивач з дитиною також перебувають на даний час за межами країни.
Представник органу опіки та піклування Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судовому засіданні зазначила, що при розгляді органом опіки та піклування виконавчого комітету Сучевенської сільської ради питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача, пояснень відповідача не заслуховували, оскільки він перебував за межами країни та просив через представника підкласти вирішення цього питання, однак повноважень представника не підтвердив. Отже, зазначене питання було вирішено у його відсутності. 
За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав. 
Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).
Наявності таких обставин у цій справі не доведено, отже суд першої інстанції правильно вважав достатнім попередити відповідача про необхідність змінити поведінку і ставлення щодо участі у вихованні дитини. 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що незважаючи на те, що перебування за межами країни, не може вважатись допустимою підставою для нехтування своїми батьківськими обов`язками, в даному конкретному випадку, враховуючи інтереси дитини, позбавлення батьківських прав відповідача є передчасним, його необхідно попередити про необхідність змінити ставлення до своєї дитини, необхідність брати участь у його вихованні та утриманні та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.
Окрім того, у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька, щодо його сина, протягом розумного строку після ухвалення оскаржуваного судового рішення, позивачка може знову ініціювати питання про позбавлення його батьківських прав.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 13 березня 2023 року у справі № 215/3495/21, від 13 вересня 2023 року у справі № 202/3248/22, від 27 лютого 2023 року у справі № 443/643/21, від 24 березня 2023 року у справі № 343/505/22, від 02 червня 2022 року у справі № 754/15490/18.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову. 
Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення. 
Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 28 лютого 2024 року.

Головуючий  І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська 

                                                        І.Н. Лисак