КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року                                                                                                           місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 757/22151/23
номер провадження: 33/824/5628/2023
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Гопкала Вадима Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Гопкала Вадима Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн 00 коп. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Цією ж постановою стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Гопкало В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не перебувала в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, не відмовлялася від проходження огляду на стан сп`яніння, так як бажала пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, але була позбавлена такої можливості внаслідок протиправних дій та бездіяльності поліцейського.
Захисник вважає, що дослідженні суддею першої інстанції протокол та відеозапис, які були покладені в основу прийнятого оскаржуваного судового рішення, не є допустимими доказами та не доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначає, що ознаками алкогольного сп`яніння у протоколі вказано:  запах з порожнини рота і почервоніння обличчя, однак жодна із цих ознак алкогольного сп`яніння не міститься у п.3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735), що свідчить про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та про відсутність у поліцейського повноважень вимагати від неї проходження огляду на стан сп`яніння, а, відповідно, у ОСОБА_1 обов`язку виконувати його незаконну вимогу.
Також вказує, що досліджений суддею першої інстанції відеозапис, який не є безперервним,  свідчить про те, що поліцейський не повідомляв ОСОБА_1 про здійснення відеозапису, а тому цей відеозапис є недопустимим доказом. Зазначає, що на відеозаписі не зафіксовано зупинку поліцейським автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , її не повідомлено про причини зупинки та працівниками  поліції не наведено обґрунтувань необхідності проведення огляду на стан сп`яніння.        
Стверджує, що поліцейський не мав наміру направляти ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння, про що свідчить та обставина, що ним не було складено відповідно до положень п.6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2088 року №1103 (далі - Порядок №1103)та п.8 розділу ІІ Інструкції №1452/735 і додатку №1 до неї, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вказує, що ОСОБА_1 наполягала на проходженні огляду в медичному закладі, однак поліцейський зазначив, що оскільки вона відмовилась від проходження огляду на місці, то це і є відмова від проходження огляду та нехай вона самостійно їде в лікарню.
Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Гопкала В.В., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.
Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.
Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність не лише особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а й тієї особи, яка керує транспортним засобом, але відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з її відмовою від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів та є правильним.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується даними, які містять:
протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №439240 від 18 травня 2023 року, згідно з яким встановлено, що 18 травня 2023 року о 22 год 46 хв. у місті Києві по Набережному шосе, 11-А, ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Мерседес-Бенс», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота, почервоніння обличчя. Всупереч п.2.5 ПДР вона відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме, від проходження  тесту на алкогольне сп`яніння відмовилась на камеру 230803, проїхати у відділення  «Соціотерапія»  також відмовилась (а.с.1);
відеозаписи з нагрудної камери патрульного поліцейського на двох оптичних дисках формату DVD-R (а.с.3);
У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
З переглянутих судом апеляційної інстанції відеозаписів з нагрудної камери поліцейського вбачається, що на місці події ОСОБА_1 не заперечувала свою причетність до автомобіля, жодного разу не вказала, що автомобілем керувала інша особа. На цьому відеозаписі зафіксовано як ОСОБА_1 визнала факт того, що вона вживала алкогольні напої, а саме: «випила бокал просеко». При цьому під час проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу - газоаналізатора типу прилад «Драгер» свідомо, декілька разів задувала з порушеннями, на зауваження поліцейського не реагувала і в подальшому фактично відмовилась на його законну вимогу проїхати на огляд до лікаря-нарколога в спеціалізований заклад охорони здоров`я, висуваючи зустрічну вимогу поліцейському, що вона поїде лише з подругами. 
Разом з тим, як вірно зазначено суддею першої інстанції, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 намагалася домовитися із поліцейським про не складання протоколу відносно неї, що також вказує на те, що вона усвідомлювала протиправність її дій щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та намагалась уникнути відповідальності за свої дії.
Апеляційний суд враховує, що вказані вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог        ст.256 КУпАП, Інструкції з оформленням поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення  у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.
Також протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №439240 від 18 травня 2023 року підписаний працівником поліції, який його склав, та підписаний                    ОСОБА_1 . Працівником поліції були роз`яснені ОСОБА_1 права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції, ОСОБА_1 у вказаному протоколі не вказала.
Таким чином, висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1   ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що у справі відсутні належні та допустимі докази зупинки поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , не приймаються апеляційним судом до уваги з таких підстав.
Як зазначалось вище, диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність не лише особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а й тієї особи, яка керує транспортним засобом, але відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не залежить від законності зупинки чи перевірки документів водія працівниками поліції.
Отже, обставини законності зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не було повідомлено про причини її зупинки та працівниками поліції не наведено обґрунтувань необхідності проведення огляду на стан сп`яніння, відхиляються апеляційним судом, оскільки обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин імперативно передбачений пунктом 2.5 ПДР.
При цьому апеляційний суд враховує, що пунктом 2 Розділу І Інструкції №1452/735 визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння незалежно від причин зупинки.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у випадку незгоди з діями працівників поліції щодо законності вимоги пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не позбавлена права оскаржити їх дії у встановленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з тих підстав, що працівниками поліції не було складено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відповідно до положень Порядку №1103 та п.8 розділу ІІ Інструкції №1452/735 і додатку №1 до неї, апеляційним судом відхиляються, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 додано відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, які не є безперервними,  апеляційний суд вважає, що ці обставини не є підставою для скасування оскаржуваної постанови судді місцевого суду, оскільки вони не спростовують викладених в них обставин і не викликають сумнів у їх достовірності. Тому всупереч доводів апеляційної скарги, ці відеозаписи є належними та допустимими доказами  у справі.
Також є необґрунтованим та таким, що не виключає наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, посилання захисника на те, що поліцейський не повідомляв ОСОБА_1 про здійснення відеозапису, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку працівників  поліції повідомляти водія про факт початку відеофіксації. Таке неповідомлення не тягне за собою визнання недійсною процедури огляду водія на стан сп`яніння. При цьому ОСОБА_1 не могла не бачити розташований на грудях працівника поліції портативний пристрій відеофіксації, запис з якого відповідно до ст.251, ч.2 ст. 266 КУпАП є належним та самодостатнім доказом у справі про адміністративне  правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 наполягала на проходженні огляду в медичному закладі, однак поліцейський їй в цьому відмовив, є безпідставними.
Так, як зазначалося вище, з переглянутих судом апеляційної інстанції відеозаписів з нагрудної камери поліцейського чітко вбачається, що на вимогу поліцейського ОСОБА_1 на місці події фактично відмовилась проїхати на огляд до лікаря-нарколога в спеціалізований заклад охорони здоров`я, висуваючи зустрічну вимогу поліцейському, що вона поїде до лікаря-нарколога лише з подругами.
При цьому, апеляційний враховує, що порядок фіксації вказаного порушення закріплений в Інструкції № 1452/735, відповідно до п.6 Розділу І якої огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Згідно п.7 Розділу І цієї Інструкції №1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.
Відповідно до п.6 Порядку №1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
Тобто направлення поліцейським на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду до відповідного закладу охорони здоров`я передбачено виключно водія, який відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами.
За таких обставин зустрічна вимога ОСОБА_1 поліцейському про те, що вона поїде до закладу охорони здоров`я для її огляду на стан алкогольного сп`яніння лише з її подругами, не ґрунтується на вимогах закону та свідчить про її фактичну відмову на вимогу поліцейського проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження такого огляду. 
Отже, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності не дають підстав для сумніву щодо доведеності факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а тому висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції прийняте законне і обґрунтоване судове рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний суддею першої інстанції ОСОБА_1   вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням її права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП. Крім того, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга адвоката Гопкала В.В. підлягає залишенню без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргуадвоката Гопкало Вадима Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                             С.М.Верланов