Справа № 463/8498/23                                Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І. 
Провадження № 22-ц/811/3180/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       26 березня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
               головуючого - судді Ніткевича А. В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Марко О.Р.
               з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року в складі судді Леньо С.І. у справі за позовом Приватного підприємства «Люкс-Експрес» до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, - 
встановив:

У вересні 2023 року позивач ПП «Люкс-Експрес» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, просив витребувати у ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «ЛЮКС-ЕКСПРЕС» приміщення складів площею 922,3кв.м. за адресою м. Львів, вул. Богданівська, буд. 11 «Б».
Одночасно з позовом позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам (державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів), будь-яким органам (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям, приватним виконавцям, будь-яким юридичним та фізичним особам здійснювати будь-які дії (в тому числі, реєстраційні) щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом (в тому числі шляхом дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-яких обтяжень, передачу в іпотеку тощо), будь-якого іншого обтяження, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів стосовно приміщення складів площею 922,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Заяву обґрунтовував тим, що існує загроза того, що відповідач може відчужити спірне майно, що в подальшому утруднить або унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову. 
Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року заяву позивача Приватного підприємства «Люкс-Експрес» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «Люкс-Експрес» до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння – задоволено. 
У порядку забезпечення позовних вимог, до розгляду справи по суті заборонено будь-яким особам (державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим особам,уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів), будь-яким органам (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям, приватним виконавцям, будь-яким юридичним та фізичним особам здійснювати будь-які дії (в тому числі, реєстраційні) щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом (в тому числі шляхом дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-яких обтяжень, передачу в іпотеку тощо), будь-якого іншого обтяження, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів стосовно приміщення складів площею 922,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалу оскаржила ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки. Вважає таку незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що 09.10.2023 між нею, як позикодавцем та ОСОБА_2 , як позичальником, укладено договір позики, відповідно до якого граничний термін повернення позики 19.10.2023. Того ж дня, 09.10.2023, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за договором позики, між сторонами укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського МНО Пилипенко Ю.П. за №1424 грн. Відповідно до п. 2.1 іпотечного договору, в іпотеку передано таке нерухоме майно: нежиле приміщення – приміщення складів НЗ в літ К1 від 4 до 10, площею 922,3 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 . На підставі іпотечного договору державним реєстратором приватним нотаріусом ЛМНО Пилипенко Ю.П. внесено запис до ДРРП про іпотеку за №52043347 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер:69653941 від 09.102023.
Вважає, що наявність обтяження у виді заборони здійснювати будь-які дії щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом на нерухоме майно іпотекодавця значно ускладнить звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором. 
Враховуючи те, що ОСОБА_2 прострочив виконання зобов`язання за договором позики і апелянт є іпотекодержателем майна, на яке накладено обтяження у виді заборони вчинення реєстраційних дій, вважає, що суд такою ухвалою вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки накладене обтяження перешкоджає задовольнити її вимоги за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Додає, що накладенням обтяження у виді заборони вчинення дій, у тому числі реєстраційних, на предмет іпотеки не буде досягнута мета інституту забезпечення позову, адже в будь-якому випадку за іпотекодержателем такого майна залишається пріоритетне право на звернення стягнення на таке майно, що унеможливлює забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову за рахунок цього майна, незважаючи на накладення обтяження на нього. 
Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі жодним чином не обґрунтовано необхідності накладення заборони та обставин, які можуть, на думку позивача, утруднити чи зробити неможливим захист та поновлення його прав в межах цього судового провадження. Вказані обставини ґрунтуються виключно на його припущеннях та не підтверджуються ніякими належними доказами. 
Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року та постановити нову, якою у задоволенні заяви Приватного підприємства «Люкс-Експрес» про забезпечення позову відмовити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 на заперечення доводів скарги, а також пояснення відповідача ОСОБА_2 на підтримку таких, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги виходячи з такого. 
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, враховуючи таке.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно виник спір з приводу майна, оскільки предметом позовних вимог є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «ЛЮКС-ЕКСПРЕС» приміщення складів площею 922,3 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Богданівська, буд. 11 «Б».
Однак, крім з`ясування факту існування спору між сторонами, необхідним для з`ясування є і сутність (характер) спірних правовідносин.
В постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20 зазначено, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 915/870/18 та від 05 вересня 2019 року у справі № 911/527/19). 
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. 
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу. 
Як зазначено вище, предметом позовних вимог у цій справі є вимоги позивача про витребування у ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «ЛЮКС-ЕКСПРЕС» приміщення складів площею 922,3 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Богданівська, буд. 11 «Б», при цьому саме щодо приміщення, яке є предметом спору, вжито заходи забезпечення позову у виді заборони вчинення відповідних дій.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
На переконання колегії суддів, застосований судом у цій справі вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.
При цьому, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову, у разі відчуження нерухомого майна, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
В свою чергу, як стверджує апелянт ОСОБА_3 і це встановлено матеріалами справи, нежиле приміщення складів НЗ в літ. К-1 від 4 по 10, площею 922,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці.
Натомість, колегія суддів звертає увагу на те, що на час звернення позивача до суду із позовною заявою та заявою про забезпечення позову (26.09.2023), спірне майно в іпотеці не перебувало. Таке було передане в іпотеку 09.10.2023 з метою забезпечення виконання за договором позики від 09.10.2023.
За загальним правилом, накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Зазначений висновок викладено Верховним Судом у постановах від 04 листопада 2020 року у справі № 761/31581/19 (провадження № 61-8963св20), від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), від 10 лютого 2021 року у справі №686/1953/13-ц і підстав відступати від зазначеного висновку судом не встановлено.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) за позовом про звільнення майна з-під арешту Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що після введення в дію 04 лютого 2019 року Закону № 2478-VIII наявність обтяження речових прав на нерухоме майно не може бути підставою для відмови у державній реєстрації права власності на таке майно у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію 04 лютого 2019 року Закону № 2478-VIII.
Таким чином, оскаржувана ухвала не позбавляє ОСОБА_3 , як іпотекодержателя нерухомого майна, задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для апелянта правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку».
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно вирішено питання про забезпечення позову у цій справі виходячи з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому ухвала є законною та не підлягає скасуванню. 
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 березня 2024 року.         

Головуючий                                                 А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко 

С.М. Копняк