ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5506/22                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2024 року                                                                                         м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                    
Судді-доповідача:                                                                                                                           Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Кобаля М.І., Костюк Л.О., 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Черкаській області на додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Черкаській області про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом    ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Черкаській області про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, у якій просив  стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління   Національної поліції у Черкаській області суму судових витрат на  професійну правничу допомогу в розмірі 15  000 грн на користь ОСОБА_1 .    
Додатковим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року заяву про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області частину судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 14 000,00 (чотирнадцять тисяч) грн 00 коп. У задоволенні інших вимог відмовлено.
Ухвалюючи зазначене судове рішення, суд першої інстанції зазначив про обґрунтованість витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 15000,00 грн. Однак, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з огляду на результат вирішеного спору стягненню підлягає на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - 14000,00 грн (за задоволені повністю 2 немайнові вимоги та задоволення близько 80% однієї майнової).
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Національної поліції у Черкаській області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.12.2024, прийняти нове рішення суду, яким ОСОБА_1 у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що додаткова угода до договору про надання правової допомоги є недійсною, оскільки укладена поза межами дії договору. Докази оплати, які подані ОСОБА_1 не є належними, адже не зрозуміло кому, за що і на які рахунки здійснено оплату за такі послуги. Апелянт зазначає, що гонорар успіху договором не передбачено, а докази про його оплату позивачем не надано, тому така сума не підлягає відшкодуванню.  
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024 та 09.02.2024 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
В судове засідання сторони та їхні уповноважені представники не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала можливим продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої  статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України  суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою    статті 139 Кодексу адміністративного України    визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього        Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини третьої    статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини сьомої  статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За приписами  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною дев`ятою  статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України  визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Разом з цим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як встановлено судовою колегією, 17.10.2022 року між позивачем та адвокатом - Пилипенком Р.Б. укладено договір про надання юридичних послуг №17-10/22.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду копії наступних документів:  
-    договір про надання юридичних послуг №17-10/22 від 17.10.2022 року;
-    ордер на надання правничої (правової) допомоги від 21.10.2022 року;
-   акт приймання-передачі наданих юридичних послуг по договору про надання правової допомоги від 17.10.2022 року;
-   розрахунок вартості наданих ОСОБА_1 юридичних послуг по договору про надання правової допомоги від 17.10.2022 року;
-   додаткову угоду №1 до договору про надання юридичних послуг (надання правової допомоги) від 17.10.2022 року/
Відповідно до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 09.06.2023 року, позивачу надані наступні послуги:
-    вивчення матеріалів справи, направлення адвокатських запитів та підготовка позовної заяви ОСОБА_1 до адміністративного суду (3000,00 грн);
- підготовка заяв та клопотань у адміністративній справі (2000,00 грн);
- супроводження інтересів позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції - участь адвоката в судових засіданнях (5000, 00 грн);
- гонорар успіху в разі задоволення адміністративного позову (5000, 00 грн).
При визначенні сум відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги мають бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.
Здійснивши системний аналіз наведених вище доказів понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у їх співвідношенні до тривалості розгляду справи, складності правовідносин та обсягу вчинених представником позивача дій в процесі вивчення матеріалів справи та підготовки позовної заяви для забезпечення юридичного представництва інтересів, колегія суддів зазначає, що сума в розмірі 3000, 00 грн відповідає принципу співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу.
Щодо підготовки заяв та клопотань у адміністративній справі, колегія суддів дослідила, що представником позивача подано до суду першої інстанції наступні клопотання: про проведення судового розгляду в порядку загального позовного провадження від 14.12.2022 року, про долучення до матеріалів адміністративної справи письмових доказів від 09.01.2023 року, про зупинення провадження в адміністративній справі від 13.02.2023 року, про відновлення провадження в адміністративній справі від 24.04.2023 року та про уточнення позовних вимог в адміністративній справі від 09.05.2023 року.  
Таким чином, виходячи із принципу співмірності та розумності судових витрат, а також виконаної адвокатом роботи,   колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат в розмірі 2000, 00 грн за підготовку заяв та клопотань в адміністративній справі.
Також із матеріалів справи вбачається, що представник позивача приймав участь в усіх судових засіданнях в суді першої інстанції, які були тривалими, а тому відшкодуванню підлягають витрати в розмірі 5000, 00 грн, які понесені адвокатом під час супроводження інтересів позивача в суді першої інстанції.
Щодо доводів апелянта про те, що додаткова угода до договору про надання юридичних послуг є недійсною та не може бути взята судом до уваги, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно п.п.5.1 пункту 5 договору про надання юридичних послуг від 17.10.2022 року №17-10/22, даний договір укладений на строк до 31.12.2022 року та набирає чинності з моменту його підписання, але в будь-якому випадку діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором щодо оплати вартості наданих юридичних послуг.
За таких обставин судова колегія не вбачає порушень в частині укладення додаткової угоди поза строками дії основного договору, оскільки стосунки між позивачем та адвокатом тривали до повного виконання зобов`язань за договором, а окрім того такі дії не суперечать положенням чинного законодавства.
Що стосується доводів Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відсутність належних доказів сплати авансу ОСОБА_1 відповідно до умов договору, то колегія суддів не бере до уваги як доказ оплати професійної правничої допомоги надані до матеріалів справи платіжні доручення від 09.06.2023 (без номеру) на суму 5 025, 13 грн та від 17.10.2022 (без номеру) на суму 5 000,00 грн, оскільки зазначені платіжні документи не містять зазначення конкретної справи (номера, сторін та т.і.), у якій таку оплату здійснено.      
Разом з тим колегія суддів зазначає, що відсутність платіжних документів, які б підтверджували фактичну оплату послуг адвоката не має значення для справи, оскільки перелік правових послуг та їх вартість чітко визначена детальним описом та розрахунком надання послуг, а також  актом приймання-передачі наданих послуг (правової допомоги), при тому за змістом положень пункту 1 частини другої статті 134 та частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу за результатами розгляду справи підлягають не лише фактично сплачені стороною витрати на професійну правничу допомогу, а й ті, які мають бути сплачені в майбутньому.
Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, де сформовано висновок про помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки договором про надання правової допомоги обумовлено час оплати протягом кількох місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті.
Щодо доводів апелянта про безпідставність стягнення з відповідача гонорару успіху у розмірі 5000, 00 грн, дійсність якого не доведено жодними доказами, судова колегія зазначає наступне.
Так, в п.2 додаткової угоди №1 до договору про надання юридичних послуг від 17.10.2022 року зазначено, що в разі вирішення судом першої інстанції позовних вимог про скасування наказів Головного управління Національної поліції у Черкаській області про звільнення та про поновлення позивача на посаді в Золотоніському РВП ГУНП у Черкаській області, останній також сплачує на користь адвоката фіксований «гонорар успіху» в розмірі 5000, 00 (п`ять тисяч) грн.
«Гонорар успіху» адвокату за досягнення позитивного рішення у справі за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст. 632, 903 Цивільного кодексу України та ст. 30 та ст. 632, 903 Цивільного кодексу України, ст. 30 Закону №5076, а є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 сформовано правову позицію, за якою не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». Суд вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey).
У пункті 269 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Правова позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним викладена, зокрема у постановах від 05.05.2018 року у справі № 821/1594/17 та від 01.09.2020 року у справі №620/6209/19.
Виходячи з обставин розгляду справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом Пилипенко Р.Б. та значимості таких дій у справі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи в суді першої інстанції в розмірі 10 000,00 грн.
Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, однак неспівмірно визначив їх розмір, який би відповідав вимогам частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції у Черкаській області частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в додатковому рішенні від 04 грудня 2023 року та є підставами для його зміни.
Керуючись статтями  243,  250,  308,  310,  315,  317,  321,  325,  328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий  апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Черкаській області задовольнити частково.
Додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року змінити в резолютивній частині,  виклавши її абзац перший в наступній редакції:
«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд.57, код ЄДРПОУ 40108667) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судові витрати за надану правничу допомогу в розмірі 10 000,00 (десяти тисяч) грн».
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                                                                                 О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                            М.І. Кобаль

                                                                                                    Л.О. Костюк