ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 р. 	Справа № 520/24539/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі                      № 520/24539/23
за позовом                ОСОБА_1  
до               Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України                       
про визнання протиправними та скасування наказів,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2023 року № 404 про продовження строку службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2023 року № 312;
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 року № 102 “Про результати службового розслідування”.
В обґрунтування позову зазначив, що Накази командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2023 року № 404 про продовження строку службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2023 року № 312 та від 02.08.2023 року № 102 “Про результати службового розслідування” є протиправними. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, позивачем  подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що молодший лейтенант ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого офіцера відділення сил підтримки. Рапортом старшого офіцера відділення підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 повідомлено про відсутність під час ранкового шикування 25.06.2023 року військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та запропоновано зняти військовослужбовців з усіх видів забезпечення і призначити службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини. Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2023 року № 312 «Про призначення службового розслідування» службове розслідування стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 розпочалося, далі Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2023 року № 404 строк вищезазначеного службового розслідування продовжено до 24.08.2023 року без зазначення конкретних причин та необхідності продовження таких строків.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 року № 102 «Про результати службового розслідування» визнано відсутність факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 25.06.2023 року ОСОБА_1 ; за порушення нормативних вимог чинного законодавства, визначених ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, керуючись положенням пункту «б» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старшого офіцера відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «догана»; помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи наказано врахувати факт притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого лейтенанта ОСОБА_1 при здійсненні нарахувань грошового забезпечення; начальнику відділення персонального штабу військової частини НОМЕР_1 наказано зробити відповідні записи до карток (заохочень та стягнень) військовослужбовців; начальнику стройової частини військової частини НОМЕР_1 наказано врахувати факт притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 при підготовці наказу про виплату додаткової грошової винагороди за місяць, у якому /накладено дисциплінарне стягнення (серпень).
Наразі, ОСОБА_1 вважає рішення командування військової частини НОМЕР_1 щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як з території, де дислокується військова частина він не на хвилину не відлучався, сумлінно та вчасно виконував завдання покладені на нього військовою службою, та 25.06.2023 року він виконував завдання отримане від старшого офіцера ОСОБА_3 на виконання наказу Міністерства оборони України від 10.07.2015 року № 330 «Про затвердження керівництва з улаштування інженерних загороджень підрозділами Міністерства оборони України та Збройних Сил України», та з метою виконання наказу Міністерства оборони України від 29.03.2021 року «Про затвердження Порядку списання військового майна у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту» розпочати роботу в н.п. Стара Вижівка у тимчасовому пункті управління військової частини НОМЕР_1 , де знаходилось робоче місце начальників складів сил підтримки та відповідна облікова документація, з метою узагальнення кількості інженерних боєприпасів за формулярами мінних полів  для подальшого їх списання за актами списання згідно керівних документів в період з 24.06.2023 року по 30.06.2023 року. Кожного дня позивач надавав старшому офіцеру ОСОБА_3 звітну документацію за результатами проробленої роботи.
Крім того зауважив, що про його відсутність командування військової частини НОМЕР_1 було обізнане. Враховуючи, що та на той момент позивач 24.06.2023 року отримав завдання від офіцера штабу підполковника ОСОБА_3 розпочати роботу на тимчасовому пункті управління військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , він фізично не міг одночасно перебувати у двох місцях, саме тому і був відсутній під час ранкового шикування. Також вказав на те, що дислокація військової частини НОМЕР_1 , де проходило ранкове шикування було у м. Ковель Волинської області, а виконання розпорядження ОСОБА_3 позивач мав здійснювати у н.п. Стара Вижівка у тимчасовому пункті управління військової частини НОМЕР_1 , відстань між якими 38 кілометрів. Перевіркою службового розслідування не встановлено яким чином позивач повинен був бути присутнім під час ранкового шикування 25.06.2023 року, так як відповідачу було відомо про його місцеперебування, позивач рапортом від 26.06.2023 року повідомив про прибуття до чергової військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та повідомив в рапорті про те, що з 24.06.2023 року по 25.06.2023 року знаходився в н.п. Стара Вижівка Волинської області виконуючи службове розпорядження підполковника ОСОБА_3 .
Додатково зазначив, що розпорядження ОСОБА_1 24.06.2023 року надано старшим офіцером Регіонального управління сил територіальної оборони ОСОБА_3 , а Регіональне правління сил територіальної оборони є контролюючим органом військової частини НОМЕР_1 , тобто вищим командуванням, ніж безпосереднє командування позивача у військовій частині НОМЕР_1 , яке має виконуватися негайно невідкладно та беззаперечно, та дублюватися військовою частиною.
Таким чином, на думку позивача, підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця ОСОБА_1 відсутні 
Позивач вважає, що суд повністю не розібравшись в обставинах справи, не надавши належної оцінки наданим доказам та поясненням позивача, неповно з`ясував усі обставини, що мають значення по справі, що призвело до невідповідності висновків суду реальним обставинам справи. В діях ОСОБА_4 відсутні ознаки порушення військової дисципліни, командуванням штучно продовжено строки службового розслідування без зазначення конкретних виключних обставин у зв`язку з чим Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2023 року № 404 про продовження строку службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2023 року № 312 та Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 року № 102 «Про результати службового розслідування» підлягають скасуванню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №140 від 21.05.2022 позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та проходить військову службу на посаді старшого офіцера відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 .
Командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ з основної діяльності від 31.05.2023                 № 24 дск, відповідно до якого, шикування особового складу відбувається з 07:30 по 08:00.
Рапортом старшого офіцера відділення підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 було повідомлено про відсутність під час ранкового шикування 25.06.2023 року військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та запропоновано зняти військовослужбовців з усіх видів забезпечення та призначити службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2023 року № 312 «Про призначення службового розслідування» було призначено службове розслідування стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2023 року № 404 строк  службового розслідування продовжено до 24.08.2023 року.
За результатами службового розслідування офіцером відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_6  складено акт службового розслідування від 02.08.2023.
Службовим розслідуванням встановлено, що 25.06.2023 головний сержант ОСОБА_1 знаходився на території тилового пункту управління Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Таким чином факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 25.06.2023 старшим офіцером відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 головним сержантом ОСОБА_1 відсутній, однак ОСОБА_1 не прибув на ранкове шикування до штабу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 чим в умовах воєнного стану не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 31.05.2023 № 24 дск в частині шикування особового складу з 07:30 по 08:00. Про неможливість виконання вищевказаного наказу ОСОБА_1 не було вчасно повідомлено командирові, який віддав наказ чи своєму безпосередньому командирові на той момент, що є порушенням статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.    
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 року № 102 «Про результати службового розслідування» наказано: визнати відсутність факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 25.06.2023 року ОСОБА_1 ; за порушення нормативних вимог чинного законодавства, визначених ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, керуючись положенням пункту «б» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старшого офіцера відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «догана»; помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи наказано врахувати факт притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого лейтенанта ОСОБА_1 при здійсненні нарахувань грошового забезпечення; начальнику відділення персонального штабу військової частини НОМЕР_1 наказано зробити відповідні записи до карток (заохочень та стягнень) військовослужбовців; начальнику стройової частини військової частини НОМЕР_1 наказано врахувати факт притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 при підготовці наказу про виплату додаткової грошової винагороди за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення (серпень).
Непогодившись із Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2023 року                  № 404 "Про продовження строку службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2023 року № 312" та Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 року № 102 "Про результати службового розслідування", позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, залишаючи позов без задоволення, виходив з його безпідставності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992                  № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999                  № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), згідно з преамбулою якого, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1 Дисциплінарного статуту).
Статтею 2 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (ст. 4 Дисциплінарного статуту).
Як встановлено ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Згідно ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 1 Розділу II Порядку, службове розслідування може призначатися у разі:
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Пунктом 1 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Згідно з пунктами 1-3 Розділу VI Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Системний аналіз наведених норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. З метою уточнення усіх обставин дисциплінарного проступку, причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.
Отже, вирішуючи спір, необхідно виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено.
З матеріалів справи судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №140 від 21.05.2022 позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та проходить військову службу на посаді старшого офіцера відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 .
Командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ з основної діяльності від 31.05.2023                 № 24 дск, відповідно до якого, шикування особового складу відбувається з 07:30 по 08:00.
Рапортом старшого офіцера відділення підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 було повідомлено про відсутність під час ранкового шикування 25.06.2023 року військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та запропоновано зняти військовослужбовців з усіх видів забезпечення та призначити службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2023 року № 312 «Про призначення службового розслідування» було призначено службове розслідування стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2023 року № 404 строк  службового розслідування продовжено до 24.08.2023 року.
За результатами службового розслідування офіцером відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_6  складено акт службового розслідування від 02.08.2023.
Службовим розслідуванням встановлено, що 25.06.2023 головний сержант ОСОБА_1 знаходився на території тилового пункту управління Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Таким чином факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 25.06.2023 старшим офіцером відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 головним сержантом ОСОБА_1 відсутній, однак ОСОБА_1 не прибув на ранкове шикування до штабу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 чим в умовах воєнного стану не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 31.05.2023 № 24 дск в частині шикування особового складу з 07:30 по 08:00. Про неможливість виконання вищевказаного наказу ОСОБА_1 не було вчасно повідомлено командирові, який віддав наказ чи своєму безпосередньому командирові на той момент, що є порушенням статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.    
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 року № 102 «Про результати службового розслідування» наказано: визнати відсутність факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 25.06.2023 року ОСОБА_1 ; за порушення нормативних вимог чинного законодавства, визначених ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, керуючись положенням пункту «б» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старшого офіцера відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «догана»; помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи наказано врахувати факт притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого лейтенанта ОСОБА_1 при здійсненні нарахувань грошового забезпечення; начальнику відділення персонального штабу військової частини НОМЕР_1 наказано зробити відповідні записи до карток (заохочень та стягнень) військовослужбовців; начальнику стройової частини військової частини НОМЕР_1 наказано врахувати факт притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 при підготовці наказу про виплату додаткової грошової винагороди за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення (серпень).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно спростував доводи позивача про те, що він знаходився у тимчасовому пункті управління військовій частині, виконував завдання покладені на нього військовою службою та завдання, яке він отримав від підполковника ОСОБА_3 , оскільки вказані обставини не звільняють позивача від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 31.05.2023 № 24 дск, в підпорядкуванні якого він знаходиться, в частині шикування особового складу з 07:30 по 08:00 та виконання вищезазначених вимог Статуту, тобто доповіді командиру, який віддав наказ (а саме командиру військової частини НОМЕР_1 ) та своєму безпосередньому командиру про неможливість виконання наказу, а саме, наказу командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 31.05.2023     № 24 дск, в частині шикування особового складу з 07:30 по 08:00 із зазначенням причин його невиконання чи неможливості його виконання.
Крім того, як встановлено судом, підполковник ОСОБА_7 , на якого посилається позивач є військовослужбовцем іншої військової частини - НОМЕР_2 , позивач не був в його підпорядкуванні, тому підполковник ОСОБА_7 не може надавати накази не підпорядкованому особовому складу відповідно до Статуту. Надання підполковником ОСОБА_3 усного розпорядження ОСОБА_1 щодо роботи у тимчасовому пункті управління військової частини НОМЕР_1 не звільняє позивача від обов`язку перебувати за визначеним командиром військової частини НОМЕР_1 місцем несення служби під час ранкового шикування.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність тверджень позивача про те, що відстань в 38 км між вказаними населеними пунктами заважала йому прибути вчасно на шикування з метою виконання вищезазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_1 , оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_1 жодним чином не звернувся до автомобільної служби або з рапортом на забезпечення його переміщення, а також не скористувався транспортом, закріпленим за службою, в якій він стоїть на посаді, задля вчасного його переміщення до місця служби, визначеного командиром військової частини НОМЕР_1 .
Суд також звертає увагу на те, що в ході службового розслідування підполковник ОСОБА_7 не зазначав про те, що, надаючи позивачу розпорядження розпочати роботу щодо узагальнення відповідних відомостей задля подальшого списання військового майна, останній був зобов`язаний знаходитись в с. Стара Вижівка цілодобово, або в певний час доби. 
При цьому, суд зауважує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2023 №24 дск визначений єдиний розпорядок дня для всіх військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що також стосується начальників складів, які прибувають на шикування у визначеному командиром військової частини НОМЕР_1 місці, тому посилання позивача на те, що в час проведення шикування він проводив відповідні звірки з іншими військовослужбовцями військової частини також є безпідставним.
Одночасно, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів зазначає, що в будь-якому разі роботу, яку позивач мав виконувати відповідно до усного розпорядження підполковника ОСОБА_3 , позивач мав узгодити зі своїм командиром. 
Крім того, у разі якщо ОСОБА_1 мав вибути на кілька днів до іншого населеного пункту, він повинен був написати рапорт та отримати відрядження, а також знятись з котлового забезпечення в управлінні штабу та стати на котлове забезпечення тимчасового командного пункту у зв`язку з тим, що харчування передбачене для визначеної кількості особового складу, в кожній окремій їдальні військової частини НОМЕР_1 .
Суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що командування військової частини було обізнано про місце перебування позивача та виконання ним розпорядження ОСОБА_3 , оскільки службовим розслідуванням факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 не підтверджено, але підтверджено факт порушення військової дисципліни - не прибуття на ранкове шикування до штабу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , чим в умовах воєнного стану не виконано наказ командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 31.05.2023 № 24 дск, в частині шикування особового складу з 07:30 по 08:00, за що і було притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що обізнаність командування військової частини про   місце перебування військовослужбовця, не звільняє такого бути присутнім на ранковому шикуванні відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 31.05.2023 № 24дск.
Позивач визнав факт обізнаності про необхідність бути присутнім на ранковому шикуванні у визначений час та факт відсутності його на ранковому шикуванні 25.06.2023, а отже, визнав факт  не виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 31.05.2023             № 24 дск. В свою чергу, розпорядження видане підполковником ОСОБА_3 не може звільняти або перешкоджати виконувати накази командира військової частини НОМЕР_1 . 
Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність наказу командира військової  частини НОМЕР_1 "Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2023 № 312" № 404 від 24.07.2023, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 13 Розділу ІІІ  Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608  службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.
Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
Враховуючи викладене, командир військової частини НОМЕР_1 , який призначив службове розслідування, мав право продовжити строк службового розслідування.  
Як свідчать матеріали справи, службове розслідування було призначено 25.06.2023, а 24.07.2023 продовжено до 24.08.2023. Отже строк службового розслідування було продовжено у строк не більше ніж на один місяць. При цьому, загальний строк службового розслідування, з урахуванням продовження такого строку, не перевищував двох місяців. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що службове розслідування було завершено 02.08.2023, про що свідчить Акт службового розслідування, тобто більш ніж за три тижні до закінчення  встановленого строку. 
В свою чергу, позивач, посилаючись на неправомірність зазначеного наказу, не зазначає, яким чином продовження строку службового розслідування вплинуло на встановлені в ході розслідування порушення ним вимог Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2023 № 24 дск у частині розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 , ч. 1 та ч. 4 ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України,  ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 11, ч. 3 ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Підсумовуючи усе вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність прийняття оскаржуваних наказів.
Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що  позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 року по справі  № 520/24539/23 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 по справі                   № 520/24539/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко