П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/13131/21	

 	Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.                            Дата і місце ухвалення: 25.10.2023р., м. Миколаїв    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області про скасування рішення, -
В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Вознесенської міської ради про скасування рішення від 25.06.2021р. №280 «Про Положення про робочу групу з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання Територіальної громади міста Вознесенська, легалізації найманої праці та заробітної плати i затвердження її складу».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що спірне рішення прийнято відповідачем з перевищенням наданих йому законодавством повноважень, оскільки жодним чинним нормативно-правовим актом не надано права виконавчим органам територіальних громад проводити рейди, отримувати від суб`єктів господарювання, що не перебувають у комунальній власності, інформації щодо оформлення трудових відносин, виплати заробітної плати, а також отримувати інформацію від ДФС України, ПФУ, центрів зайнятості та Національної поліції України щодо суб`єктів господарювання. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органам територіальних громад надано лише право здійснювати контроль щодо додержання законодавства про працю та зайнятість населення тільки суб`єктами господарювання, які перебувають у комунальній власності. Діяльність створеного спірним рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради робочого органу створює додатковий адміністративний тиск на суб`єктів господарювання, що не перебувають у комунальній власності. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 25.10.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення її позову.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено, що спірним рішенням відповідача  порушено її законні права, свободи та інтереси, які підлягають захисту в судовому порядку. За висновками суду, відсутність порушеного або оспорюваного права  позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. При цьому, судом не враховано, що положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надано зацікавленим особам право на оскарження в судовому порядку актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України. 
Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що КАС України розмежовує порядок оскарження індивідуальних актів суб`єкта владних повноважень та нормативно-правових актів. Зокрема, у випадку оскарження особою індивідуального акту така особа, передусім, має довести суду, що таким актом порушено її законні права, свободи та інтереси. При цьому, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, що передбачено ч.2 ст.264 КАС України. Спірне рішення виконкому Вознесенської міської ради має ознаки нормативно-правового акту, розраховане на довгострокове та неодноразове застосування. А відтак, ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, є суб`єктом оскарження рішення від 25.06.2021р. №280, яким виконавчим органам територіальних громад надано право проводити рейди, отримувати від суб`єктів господарювання, що не перебувають у комунальній власності, інформації щодо оформлення трудових відносин, виплати заробітної плати, а також отримувати інформацію від ДФС України, ПФУ, центрів зайнятості та Національної поліції України щодо суб`єктів господарювання.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим видом діяльності якої є Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом та взуттям (КВЕД 47.82).
Предметом спору у даній справі є оскарження ФОП ОСОБА_1 рішення  виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 25.06.2021р. №280 «Про Положення про робочу групу з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання Територіальної громади міста Вознесенська, легалізації найманої праці та заробітної плати i затвердження її складу», яким виконком:
-          затвердив Положення про робочу групу з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання Територіальної громади міста Вознесенська, легалізації найманої праці та заробітної плати;
-          створив робочу групу з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання Територіальної громади міста Вознесенська, легалізації найманої праці та заробітної плати, затвердити її склад;
-          визнав такими, що втратили чинність, ряд рішень виконавчого комітету Вознесенської міської ради. 
Згідно п.1, п.3 Положення про робочу групу з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання Територіальної громади міста Вознесенська, легалізації найманої праці та заробітної плати, затвердженого рішенням виконкому Вознесенської міської ради №280 від 25.06.2021р., робоча група з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання в місті, легалізації найманої праці та заробітної плати – це робочий орган, який утворюється при Виконавчому комітеті Вознесенської міської ради.
Робоча група має право:
отримувати у встановленому порядку від органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій усіх форм власності та фізичних осіб – підприємців інформацію необхідну для виконання покладених на неї завдань;
під час проведення рейдів ознайомлюватися про стан виконання суб`єктами господарювання законодавства у сфері праці та оплати праці (оформлення трудових відносин, виплати заробітної плати, дотримання мінімальних державних гарантій) без завчасного попередження суб`єктів господарювання щодо їх проведення з метою з`ясування реального стану виконання суб`єктами господарювання вимог чинного законодавства з порушених питань;
отримувати інформацію необхідну для забезпечення діяльності робочої групи від Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Вознесенської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості, Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області;
запрошувати на засідання робочої групи роботодавців для розгляду фактів порушень чинного законодавства про працю;
запрошувати на свої засідання представників органів виконавчої влади, керівників підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців для розгляду питань щодо легалізації виплати заробітної плати і зайнятості населення;
залучати до участі у своїй роботі представників органів виконавчої влади, правоохоронних органів, спеціалістів відповідних контролюючих відомств, підприємств,установ і організацій за погодження з їх керівниками;
на виконання протокольних рішень робочої групи інформувати контролюючі органи в частині дотримання податкового та трудового законодавства для виконання ними власних повноважень.
Оскаржуючи вказане рішення виконкому Вознесенської міської ради ФОП ОСОБА_1 посилається на прийняття його відповідачем з перевищенням наданих йому законом повноважень, наслідком чого є створення додаткового адміністративного тиску на суб`єктів господарювання, що не перебувають у комунальній власності. 
Відмовляючи в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1  суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що спірним рішенням відповідача порушено її законні права, свободи та інтереси, які підлягають захисту в судовому порядку. За висновками суду, відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. За висновками суду, доводи позивача щодо тиску на суб`єктів господарювання, які не перебувають у комунальній власності, ґрунтуються на гіпотетичних припущеннях ОСОБА_1 , зокрема, щодо застосування відповідних приписів спірного нормативно-правового акту в майбутньому, до правовідносин, які ще не виникли, що, в свою чергу, суперечить основним засадам  та завданням адміністративного судочинства. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. (ч.1 ст.11 Закону №280/97-ВР)
Частиною першою статті 52 Закону №280/97-ВР передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.
Згідно ч.6, ч.10 ст.59 Закону №280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Таким чином, положеннями Закону №280/97-ВР надано зацікавленим особам право на оскарження в судовому порядку актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.
Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Наведеним положенням Основного Закону України кореспондує частина перша статті 5 КАС України, якою передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Завданням адміністративного судочинства, у розумінні частин першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
При цьому, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або  законного інтересу,  на захист якого подано позов.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
При цьому, слід звернути увагу, що КАС України розмежовує порядок оскарження індивідуальних актів суб`єкта владних повноважень та нормативно-правових актів. Зокрема, у випадку оскарження особою індивідуального акту така особа, передусім, має довести суду, що таким актом порушено її законні права, свободи та інтереси. При цьому, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, що передбачено ч.2 ст.264 КАС України.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.
Аналогічна правова позиція щодо визначення поняття нормативно-правового акта викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 27 грудня 2001 року №20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абз. 1 п. 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року №2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абз. 4 п. 1 мотивувальної частини), 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування (п. 4 мотивувальної частини).
Спірне рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 25.06.2021р. №280 «Про Положення про робочу групу з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання Територіальної громади міста Вознесенська, легалізації найманої праці та заробітної плати i затвердження її складу» має ознаки нормативно-правового акту, оскільки ним створено робочий орган з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання в місті, легалізації найманої праці та заробітної плати, надано йому повноваження контролю у відповідній сфері. Оскаржуване рішення відповідача розраховане на довгострокове та неодноразове застосування.
В свою чергу, як вже зазначалося, позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим видом діяльності якої є Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям (КВЕД 47.82).
Враховуючи, що Положенням, затвердженим спірним рішенням відповідача від 25.06.2021р. №280, надано право Робочій групі під час проведення рейдів ознайомлюватися про стан виконання суб`єктами господарювання законодавства у сфері праці та оплати праці (оформлення трудових відносин, виплати заробітної плати, дотримання мінімальних державних гарантій) без завчасного попередження суб`єктів господарювання щодо їх проведення з метою з`ясування реального стану виконання суб`єктами господарювання вимог чинного законодавства з порушених питань, колегія суддів доходить висновку, що ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
А відтак, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не є суб`єктом оскарження рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 25.06.2021р. №280, у зв`язку з не доведенням нею порушення цим рішенням її прав, свобод та інтересів, колегія суддів вважає необгрунтованим. 
Колегія суддів звертає увагу, що правову позицію щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 права оскаржити в судовому порядку рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 25.06.2021р. №280 висловлено колегією суддів в постанові від 20.03.2023р. у цій же справі, яку судом апеляційної інстанції направлено до суду першої інстанції для її розгляду з урахуванням особливостей щодо оскарження нормативно-правових актів, передбачених статтею 264 КАС України.
Однак, при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано таких висновків суду апеляційної інстанції.
Надаючи правову оцінку правомірності рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 25.06.2021р. №280 «Про Положення про робочу групу з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання Територіальної громади міста Вознесенська, легалізації найманої праці та заробітної плати i затвердження її складу» колегія суддів виходить з наступного.
Як стверджує позивач, вказане рішення прийнято виконавчим комітетом Вознесенської міської ради  з перевищенням наданих йому чинним законодавством повноважень, яким органи місцевого самоврядування не наділено повноваженнями здійснення перевірок суб`єктів господарювання, що не перебувають у комунальній власності, на предмет виконання ними законодавства у сфері праці та оплати праці (оформлення трудових відносин, виплати заробітної плати, дотримання мінімальних державних гарантій). 
Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта.
Так, відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21 травня 1997 року  (далі - Закон №280/97-ВР).
Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення визначено статтею 34 Закону №280/97-ВР.
Зокрема, частиною третьою статті 34 Закону №280/97-ВР  передбачено, що до відання виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об`єднаних територіальних громад, крім повноважень, визначених пунктом «б» частини першої цієї статті, належать здійснення на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади, контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, вказаною нормою виконавчі органи об`єднаних територіальних громад уповноважено на здійснення контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення лише на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади. 
Вказана норма не надає виконкому повноважень здійснення перевірок контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення на підприємствах, в установах та організаціях, що не перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади, а також у фізичних осіб-підприємців. 
На користь такого висновку колегії суддів свідчить і те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання надмірному тиску на суб`єктів господарювання» від 04.03.2021р. №1320-IX (набрав чинності 27.04.2021р.) було внесено зміни до ч.3 ст.34 №280/97-ВР та позбавлено виконкомів відповідних рад повноважень щодо здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, окрім підприємств, в установ та організацій, що не перебувають у комунальній власності, а також повноважень щодо накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством. 
Заперечуючи проти позову виконавчий комітет Вознесенської міської ради зазначає, що відповідними повноваженнями його наділено ст.18 Закону №280/97-ВР та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.09.2018р. №649-р «Про заходи, спрямовані на детінізацію відносин у сфері зайнятості населення».
Відповідно до ст.18 Закону №280/97-ВР відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.
Органи місцевого самоврядування можуть виступати з ініціативою щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) на підприємствах, в установах та організаціях, що не перебувають у комунальній власності, а також стосовно фізичних осіб - підприємців, які використовують працю найманих працівників, шляхом подання посадовими особами органів місцевого самоврядування відповідного звернення з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади.
З аналізу вказаної норми слідує, що органи місцевого самоврядування можуть виступати з ініціативою щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) на підприємствах, в установах та організаціях, що не перебувають у комунальній власності, а також стосовно фізичних осіб - підприємців, які використовують працю найманих працівників, а не проводити у них перевірки на предмет дотримання законодавства про працю.
Необґрунтованими, також, колегія суддів вважає посилання відповідача на розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.09.2018р. №649-р, оскільки ним зобов`язано провести в установленому порядку комплексні заходи, спрямовані на детінізацію зайнятості та доходів населення, Державну службу з питань праці, Державну фіскальну службу, Пенсійний фонд України, Національну поліцію, інші центральні органам виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування. Безпосередньо органи місцевого самоврядування вказане Розпорядження не наділяє повноваженнями на проведення заходів перевірки. 
Більше того, відповідне Розпорядження прийнято КМУ до внесення Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання надмірному тиску на суб`єктів господарювання» від 04.03.2021р. №1320-IX змін до ч.3 ст.34 Закону №280/97-ВР, згідно яких виконавчим органам залишено лише повноваження на  здійснення контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.
Колегія суддів звертає увагу, що жодним нормативно-правовим актом України не надано  виконавчим органам територіальних громад право проводити рейди, отримувати від суб`єктів господарювання, що не перебувають у комунальній власності, інформації щодо оформлення трудових відносин, виплати заробітної плати тощо.
Відповідно до ч.9 ст.264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.
Враховуючи висновок суду про відсутність у виконавчого комітету Вознесенської міської ради повноважень щодо здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, окрім підприємств, установ та організацій, що перебувають у комунальній власності, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ФОП ОСОБА_1 шляхом визнання нечинним рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 25.06.2021р. №280 «Про Положення про робочу групу з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання Територіальної громади міста Вознесенська, легалізації найманої праці та заробітної плати i затвердження її складу» в частині поширення його дії на суб`єктів господарювання (в т.ч. фізичних осіб-підприємців), що не перебувають у комунальній власності.
При цьому, колегія суддів звертає увагу виконавчого комітету Вознесенської міської ради на положення ч.1 ст.265 КАС України, згідно якої резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції допущено не правильне застосування норм матеріального права, тому, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції частково задовольняє таку скаргу, скасовує рішення суду від 25.10.2023р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про часткове задоволення позову ФОП ОСОБА_1 .
Згідно ч.1, ч.3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні з даним позовом до суду ФОП ОСОБА_1 сплатила 2270,00 грн. судового збору (квитанція про сплату №58645 від 20.12.2021р.), а при поданні апеляційних скарг по даній справі – 8379,00 грн. судового збору (квитанції про сплату №0.0.2792934877.1 від 25.12.2022р. та №3340-0752-6363-4264 від 24.11.2023р.).
А відтак, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на підставі ст.139 КАС України, з виконавчого комітету Вознесенської міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню 5324,50 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 265, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Визнати протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 25.06.2021р. №280 «Про Положення про робочу групу з питань легалізації діяльності суб`єктів господарювання Територіальної громади міста Вознесенська, легалізації найманої праці та заробітної плати i затвердження її складу» в частині поширення його дії на суб`єктів господарювання (в т.ч. фізичних осіб-підприємців), що не перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.
В задоволенні іншої частини позову відмовити. 
Стягнути з виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області (пл.Центральна, 1, м.Вознесенськ, Миколаївська обл., 56500, код ЄДРПОУ 04056569) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 5324,50 грн.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.                                                            
Повний текст судового рішення виготовлений 29 січня 2024 року.

Головуючий:                                                                                                                    І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                      О.В. Лук`янчук