14.02.24
22-ц/812/282/24
Справа номер 471/566/23 Головуючий суду першої інстанції – Гукова І. Б.
Провадження номер 22-ц/812/282/24 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року м. Миколаїв 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів – Коломієць В. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О. М.,
за участі:
представника позивача –  ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року, ухвалене об 11 год 29 хв під головуванням судді Гукової І. Б.  у приміщенні суду у смт Братське Миколаївської області, повний текст якого складено 15 грудня 2023 року, за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст позовних вимог

В травні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтовувала наступним. 
Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді грошових вкладів, розміщених в АТ КБ  «ПриватБанк»: рахунок НОМЕР_1 згідно умов Договору №SAMDNWFD0072341775801 від 20 травня 2019 року; рахунок НОМЕР_2 згідно умов Договору №SAMDNWFD0072376109701 від 20 червня 2019 року; рахунок НОМЕР_3 згідно умов Договору №SAMDNWFС00051404940  від 20 травня 2019 року; рахунок № НОМЕР_4 .
Заповіту спадкодавець не залишив. Заповідального розпорядження також у Банку не склав.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є його доньки: позивач та ОСОБА_5 і його дружина ОСОБА_2 .
У встановлений законом строк позивач та відповідачі звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини.
Після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою відмови слугувало те, що при вивченні пред`явлених документів нотаріусом було виявлено, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя. 
Позивач зазначала, що вона категорично не згодна з тим, що дружина спадкодавця має право на частку в спадковому майні як подружжя, оскільки остання за життя батька ніколи не працювала. Грошові вклади були здійснені батьком, а отже є його особистою приватною власністю.
Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 1/3 частку грошових вкладів, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунку НОМЕР_1  згідно умов Договору №SAMDNWFD0072341775801 від 20 травня 2019 року у сумі 100 000,20 грн, на рахунку НОМЕР_2 згідно умов Договору №SAMDNWFD0072376109701 від 20 червня 2019 року у сумі 103 384,78 грн; на рахунку НОМЕР_3 згідно умов Договору №SAMDNWFС00051404940 від 20 травня 2019 року у сумі 13 641,43 грн; на рахунку «Бонус плюс» 2222221348868241 від 20 травня 2019 року у сумі вкладу зі всіма відсотками та компенсаціями.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року у задоволені позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довела наявності порушеного або оспорюваного права на спадкування. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.
Обґрунтовуючи свою скаргу, позивач зазначала, що судом не досліджено належним чином копію спадкової справи та докази, які підтверджують обставини справи та не надано правової оцінки наявності порушених спадкових прав позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
З 29 червня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.
Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його дружина  ОСОБА_2  та його доньки:  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які у належний строк звернулися до Братської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявами про прийняття спадщини.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 21 вересня 2020 року №20.1.0.0.0/7-200917/1954 на ім`я ОСОБА_6 у АТ КБ «ПриватБанк» відкриті депозитні рахунки: НОМЕР_1 за договором №SAMDNWFD0072341775801 від 20 травня 2019 року із залишком 100000,20 грн; UA703052990000026309868557284 за договором №SAMDNWFD0072376109701 від 20 червня 2019 року із залишком 103384,78 грн; UA443052990000026302644899367 за договором №SAMDN18000719956145 від 22 вересня 2011 року із залишком 5,55 грн; UA183052990000026205772283436 за договором № SAMDN02000715018221 від 21 березня 2011 року із залишком 0 грн; UA363052990000026204772283437 за договором №SAMDN02000715018222 від 21 березня 2011 року із залишком 0 доларів США; UA543052990000026203772283438 за договором №SAMDN02000715018223 від 21 березня 2011 року із залишком 0 євро. 
Також на ім`я ОСОБА_6 у АТ КБ «ПриватБанк» видані картки: НОМЕР_3 за договором №SAMDNWFС00051404940 від 20 травня 2019 року із залишком 13641,43 грн; UA433052990000026201672468861 за договором №SAMDNWFF000100262819 від 19 квітня 2017 року із залишком 12,22 грн. 
Заповідальне розпорядження відсутнє.
На рахунок «Бонус плюс» 2222221348868241 зараховані відсотки за вкладом «Депозит Плюс». Банком рекомендовано цей рахунок вказати у свідоцтві про право на спадщину з зазначенням «рахунок «Бонус плюс» 2222221348868241 зі всіма відсотками та компенсаціями». 
07 грудня 2021 року постановою державного нотаріуса Братської державної нотаріальної контори Миколаївської області Ніколаєвою Л. Л. ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на вклади у АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв`язку з тим, що при вивченні пред`явлених документів нотаріусом було встановлено, що ОСОБА_4 претендує на 1/3 частку вкладів. При цьому в цій постанові зазначено, що якщо із документів вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, нотаріус повинен з`ясувати чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на частку в спільному майні подружжя. 

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування
       
Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частина перша статті 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з нормами статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно з статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно з нормами статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).
Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до вимог ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку грошових вкладів.
Відмовляючи у задоволенні її позову, суд першої інстанції виходив із того, що спадкові права позивача не є порушеними і нею не втрачена можливість отримання права власності на спадкове майно у позасудовому порядку, а у разі незгоди її з часткою у спадковому майні, їй необхідно звернутися до суду з іншими вимогами, бо суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з нормами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до Братської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
07 грудня 2021 року постановою державного нотаріуса цієї контори відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на грошові вклади.
Отже, позивач вчинила необхідні дії для отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування, подавши відповідну заяву, проте отримала відмову у вчиненні такої дії.
З урахуванням зазначеного, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не вичерпала можливостей оформлення її прав у позасудовому порядку, є помилковим.
Суд може констатувати відсутність предмету спору, що унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб, у випадку, якщо право позивача на спадщину ніким не оспорюється або сам позивач не сприяв реалізації своїх законних прав і обов`язків у досудовому порядку.
Проте у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував, фактично самоусунувшись від вирішення справи, а тому колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у справі нового судового рішення, виходячи з наступного.
Досліджені докази доводять, що грошові вклади, про які йде мова у позові, були відкриті спадкодавцем ОСОБА_6  під час шлюбу з ОСОБА_2 .
За життя він не оспорював приналежність цих вкладів до спільної сумісної власності подружжя.
Отже, вказані вклади є спільною сумісною власністю подружжя, а тому ОСОБА_2 належить частка цих вкладів як подружжю, а інша половина вкладів підлягає спадкуванню.
Оскільки із заявами про прийняття спадщини звернулися троє спадкоємців ОСОБА_6 , то ОСОБА_4 має право на 1/6 частку цих вкладів. 
Отже, позовні вимоги  ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4  підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення суду – скасуванню  з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 частку грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на рахунку НОМЕР_1  згідно умов Договору №SAMDNWFD0072341775801 від 20 травня 2019 року у сумі 100 000,20 грн, на рахунку НОМЕР_2 згідно умов Договору №SAMDNWFD0072376109701 від 20 червня 2019 року у сумі 103 384,78 грн; на рахунку НОМЕР_3 згідно умов Договору №SAMDNWFС00051404940 від 20 травня 2019 року у сумі 13 641,43 грн; на рахунку «Бонус плюс» 2222221348868241.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
       
Головуючий         О. В. Локтіонова
       
Судді        В. В. Коломієць
       
О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 14 лютого 2024 року.