ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1034/24 Справа № 204/5456/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпроський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді: Халаджи О.В.
суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору (суддя першої інстанції Черкез Д.Л.)
В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року предстаник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ голови правління Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Герхард Бьош № Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31.03.2022 року «Про призупинення дії трудового договору» з ОСОБА_1 , починаючи з 01.04.2022 року та поновити з 01.04.2022 року дію трудового договору, укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» і ОСОБА_1 на посаді Керівника напрямку - заступника Керівника Дирекції напрямку трудових ресурсів (HR) ГО.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» № Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» з ОСОБА_1 починаючи з 01 квітня 2022 року.
Поновлено з 01 квітня 2022 року дію трудового договору, укладеного між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , на посаді Керівника напрямку – заступника Керівника Дирекції Напрямку трудових ресурсів (HR) ГО.
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.
Із вказаним рішенням суду не погодився представник Банку ОСОБА_3 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, та порушив норми матеріального та процесуального права.
Мотивує скаргу тим, що видання оскаржуваного наказу було обумовлено неможливістю надання работодавцем роботи згідно з посадовим обов`язками ОСОБА_1 внаслідок введеня воєнного стану на території України, що призвело до змін в поточній діяльності Банку.
Також зазначає, що позивачку було повідомлено про призупинення дії трудового договору шляхом направлення повідомлення та копії наказу по електронній пошті 30.03.2022 року, а також додаткового за допомогою месенджера.
Наголошує на тому, що самого лише факту встановлення на території України карантину недостатньо для поновлення позивачу пропущеного строку на звернення до суду.
Вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив докази перебування позивачки поза межами території України для встановлення того факту, чи перебуває позивачка за межами України.
ОСОБА_3 просив рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимоги відмовити в повному обсязі.
Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.
ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення залишити без змін.
У судовому засіданні представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.05.2021 року по справі № 209/2468/20, визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» № Э.DN-УВ-2020-6998744-п від 20.07.2020 року про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на посаді керівника напрямку – Заступника керівника Дирекції Напрямку трудових ресурсів (НR) (а.с. 14-28).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.09.2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.05.2021 року по справі № 209/2468/20 – залишено без змін (а.с. 29-37).
Відповідно до наказу про поновлення на роботі Е.17.U.0.0/4-6950177 від 14.06.2021 року на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.05.2021 року у справі № 209/2468/20 та з врахуванням ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 209/2468/20 від 31.05.2021 року, на підставі ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», скасовано наказ Э.DN-УВ-2020-6998744-п від 20.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника напрямку – Заступника Керівника Дирекції Напрямку трудових ресурсів (НR) з 21.07.2020. Внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про поновлення на посаді Керівника напрямку – Заступника керівника Дирекції Напрямку трудових ресурсів (НR). Внести відповідні корективи в табулювання ОСОБА_1 та в інформацію про нараховані невикористані дні відпустки. Визначити робоче місце місце ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою місцезнаходження банку, тобто є місцем виконання рішення – АДРЕСА_1 . Допустити до роботи ОСОБА_1 15.06.2021 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до особистого підпису ОСОБА_1 ознайомлена з наказом 15.06.2021 року (а.с. 38, 92).
Наказом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» № Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» призупинено дію трудового договору, зокрема, з ОСОБА_1 , Керівником напрямку – Заступником Керівника Дирекції Напрямку трудових ресурсів (HR) ГО, з 01 квітня 2022 року (перший день призупинення) до дати припинення або скасування воєнного стану (а.с. 39). Наказано проінформувати Працівників щодо призупинення дії трудового договору на період воєнного стану України всіма доступними засобами комунікації. У зв`язку з тимчасовим призупиненням дії трудового договору, починаючи з 01 квітня 2022 року до дати скасування чи припинення воєнного стану в Україні, тимчасово: припинити роботодавцем забезпечення Працівників роботою; припинити нарахування та виплату заробітної плати (будь яких гарантійних та компенсаційних виплат). У разі зміни обставин, викладених у цьому наказі, рішення щодо призупинення дії трудового договору з Працівниками може бути переглянуте, шляхом видачі окремого наказу. Наказано забезпечити облік робочого часу Працівників на період призупинення дії трудового договору як інші причини неявок, за умови наявності технічних та організаційних можливостей у роботодавця.
Правовими підставами для видання вищезазначеного наказу № Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31 березня 2022 року вказано: ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Укази Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 та «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 року №133/2022.
У даному наказі № Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» також зазначено, що у зв`язку з військовою агресією проти України АТ КБ «Приватбанк» не має можливості забезпечити роботою працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Не погодившись з наказом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» № Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору»,  ОСОБА_1 вирішила звернутись до суду з даним позовом, який надійшов на адресу суду 12 квітня 2023 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті позовна заява була направлена на адресу суду за допомогою засобів поштового зв`язку 29 березня 2023 року (а.с. 41)).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними, оскільки в наказі не вказано які саме обставини виключають можливість надання та виконання роботи.
Апеляційний суд погодужється з даним висновком суду першої інстанції. 
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.
Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Указами Президента України від 14.03.2022 за № 133/2022, від 18.04.2022 за №259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 №573 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні, в тому числі, з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.
Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.
Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.
У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України«Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.
Частиною 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.
Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.
Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.
Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.
Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.
Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.
Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.
За такого суд першої інстанції, проаналізувавши надані сторонами докази, повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову через недоведеність відповідачем передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору, а тому з метою поновлення порушених прав останнього визнав незаконним та скасував оскаржуваний наказ.
Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно пропуску строк для звернення до суду із вказаним позовом.
Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Цей строк застосовується судом незалежно від наявності заяви відповідача про застосування такого строку.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк звернення до суду за вирішенням трудового спору обраховується з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення місячний строк обраховується з дня вручення працівникові копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, тобто ця норма містить вичерпний перелік обставин, з настанням яких починається перебіг строку звернення до суду.
У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі №6-2426цс15 зроблено висновок, що статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).
Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Строки, встановлені ст.233 КЗпП України, можуть бути поновлені лише за наявності поважних причин. При цьому поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які можна вважати поважними.
Як зазначено в апеляційній скарзі та не заперечується позивачкою, копію спірного наказу остання отримала на електронну пошту 30.03.2022 року
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року КЗпП України доповнено Главою XIX Прикінцеві положення, відповідно до якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року №1236 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України було встановлено карантин.
Позивачка отримавши копію наказу про звільнення 30.03.2022 року звернулась з даним позовом 12 квітня 2023, тобто в період дії карантину та війскового стану.
Таким чином, строк на звернення з заявою про вирішення трудового спору позивачкою не пропущено, оскільки визначений ст. 233 КЗпП України строк був продовжений на строк дії карантину.
Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
               
                                                                               О.Д. Канурна

                                                                               Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 1 лютого 2024 року.

Головуючий-суддя                                                                 О. В. Халаджи