ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6020/22                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Карпушової О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1,  ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1,  ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому просив:
- визнати бездіяльність уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1, що полягає у нездійсненні розгляду рапорту від 25.10.2022 року про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю II групи, - протиправною та зобов`язати розглянути такий рапорт;
- зобов`язати уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 , з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю II групи;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.09.2022 року № 280 та № 281 про позбавлення сержанта ОСОБА_1 , додаткової винагороди на час дії військового стану та премій за серпень 2022 року та наказу від 02.09.2022 року №285 про позбавлення додаткової винагороди на час дії військового стану та премії за липень 2022 року;
- зобов`язати уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 видати наказ про виплату додаткової винагороди на час дій військового стану та премій за липень та серпень 2022 року сержанту ОСОБА_1 .
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2, грошове забезпечення, а саме премії за липень та серпень 2022 року та додаткову винагороду на час дії воєнного стану;
- стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору, а також з витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
19 січня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про розгляд справи в режимі відеоконференції.
Положеннями статті 195 КАС України визначений порядок участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Положеннями частини першої та другої статті 195 КАС України передбачено, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
Колегія суддів звертає увагу, що заявником не наведено достатніх обставин щодо неможливості прибути до суду для розгляду своєї апеляційної скарги. Відтак, сам факт звернення заявника про розгляд справи у режимі відеоконференції не є вагомою підставою для проведення відеоконференції, або поважною причиною, яка фактично ускладнює або робить неможливою його участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Заявником не наведено поважних причин, які фактично ускладнюють або роблять неможливою його участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а також не надано належних доказів на підтвердження заявленого клопотання.
Крім того так, як було зазначено вище, заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції подано 19.01.2024 року, тобто менше, ніж за 5 днів до судового засідання, як це передбачено ст. 195 КАС України, а тому відсутні підстави для її задоволення.
22 січня 2024 року, представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю підготувати відповідь на відзив відповідача.
Дослідивши означене клопотання, колегія суддів звертає увагу, що представник позивача не був позбавлений права надати свої пояснення у судовому засіданні, призначеному на 22 січня 2024 року, адже був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, а тому відсутні підстави для відкладення розгляду справи. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Беручи до уваги неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності до копії військового квитка серії НОМЕР_1 з 24.02.2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації, а з 01.07.2022 у 4 відділі ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно запису командира частини НОМЕР_2 на ст. 27 військового квитка серії НОМЕР_1 «службові відмітки» - відмовився захищати Батьківщину. 
29.07.2022 наказом №137 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 з 29.07.2022 призупинено військову службу та звільнено з посади і вважати таким, що не виконує обов`язки військової служби з припиненням виплати грошового забезпечення за час самовільного полишення служби.
08.08.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 затверджено результати службового розслідування за фактом не прибуття 29.07.2022 у розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_1 оформлене актом та оголошено догану.
08.08.2022 наказом №257 ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» завершено службове розслідування та оголошено ОСОБА_1 - догану. В наслідок полишення частини без поважних причин в умовах воєнного стану, позбавлено премій та додаткової винагороди на поточний місяць.
08.08.2022 наказом №257/1 ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» внесено зміни до наказу №257 від 08.08.2022 оголошено ОСОБА_1 - сувору догану. 
01.09.2022 наказом №280 ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про виплату додаткової винагород», встановлено виплату винагороди за виключенням ОСОБА_1 - самовільне залишення частини. 
01.09.2022 наказом №281 ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про преміювання за серпень 2022 року», встановлено відсотковий розмір премії до розміру посадового окладу за виключенням ОСОБА_1 - самовільне залишення частини. 
02.09.2022 наказом №285 ІНФОРМАЦІЯ_1 внесено зміни до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.08.2022 №251, яким позбавлено ОСОБА_1 премії за липень 2022 року - самовільне залишення частини. 
15.10.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 затверджено результати службового розслідування за фактом не прибуття 05.10.2022 у розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_1 , яке оформлене актом з припиненням виплати грошового забезпечення та висновком вважати ОСОБА_1 таким, що не виконує обов`язків військової служби.
15.10.2022 наказом №332 ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» завершено службове розслідування щодо ОСОБА_1 - припинено виплату грошового забезпечення та передано матеріали службового розслідування для вирішення питання щодо кримінального провадження, в наслідок полишення частини без поважних причин в умовах воєнного стану.
25.10.2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» подав рапорт до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його зі служби згідно пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю II групи.
02.11.2022 року ОСОБА_1 повідомлено, що поданий рапорт до ІНФОРМАЦІЯ_1 переданий на розгляд ІНФОРМАЦІЯ_1 і необхідність позивача особисто прибути за місцем служби, повідомити причини самовільного залишення частини для розгляду рапорту.
04.11.2022 внаслідок самовільного полишення служби ОСОБА_1 внесені відомості до ЄРДР №42022252020000107. 
09.11.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 листом за вих. №3/1042 повідомлено ОСОБА_1 щодо розгляду аналогічного рапорту та необхідність для його розгляду позивачеві з`явитися на службу, оскільки позивач є таким, що самовільно залишив місце служби у зв`язку з чим військова служба призупинена.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, представник позивача звернувся до суду.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).
Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Статтею 26 Закону №2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.
Так, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав засобами поштового зв`язку рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з інвалідністю ІІ групи.
Між тим, частиною 2 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Аналогічні норми встановлені Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджені Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.
Так пунктом 122, 144-1 Положення №1153/2008 визначено, що усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Водночас, як вбачається з наказів ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також матеріалів службового розслідування оформлених актом від 08.08.2022 та 15.10.2022, ОСОБА_1 29.07.2022 та 05.10.2022 самовільно покинув місце служби, внаслідок чого останньому призупинено військову службу та звільнено з посади, а також визнано таким, що не виконує обов`язки військової служби з припиненням виплати грошового забезпечення.
При цьому, за фактом самовільного залишення місця служби 05.10.2022 - 04.11.2022 внесені відомості до ЄРДР №42022252020000107. 
Суд звертає увагу, що особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю ІІ групи відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» має право на звільнення з військової служби, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
В той же час, досліджені судом докази вказують на призупинення у ОСОБА_1 з 04.11.2022 військової служби відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з огляду на внесення відомостей до ЄРДР та винесення наказу 15.10.2022 №332 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вимоги щодо звільнення з військової служби позивача задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1, яка полягає у нездійсненні розгляду рапорту від 25.10.2022 року про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , з військової служби та зобов`язати розглянути такий рапорт, суд зазначає таке.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Суд звертає увагу, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Згідно з пунктом 225 Положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.
З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.
При цьому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.
Відповідно до п. 7 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.
Пунктом 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.
Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення (п. 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Згідно з п.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).
Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля) (п.111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до п. 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).
Згідно з п. 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем розглянутий рапорт позивача від 25.10.2022 року, за результатом розгляду якого позивачу відмовлено у його задоволенні листами від 02.11.2022 та 09.11.2022 року.
Крім того, відповідачем обраний належний порядок розгляду рапорта ОСОБА_1 від 25.10.2022, оскільки в матеріалах справи відсутні докази надходження вказаного рапорту на адресу безпосереднього командира відповідача, внаслідок самовільного залишення місця служби. 
За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду рапорта «заяви» позивача про звільнення зі служби внаслідок порушення порядку його подання.
Окрім того, представник позивача просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.09.2022 року № 280 та № 281 про позбавлення сержанта ОСОБА_1 , додаткової винагороди на час дії військового стану та премій за серпень 2022 року та наказу від 02.09.2022 року №285 про позбавлення додаткової винагороди на час дії військового стану та премії за липень 2022 року.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону № 2011-ХІІ).
Згідно зі статтею 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п.п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 р. "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 р. (далі - Порядок № 260).
Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 р. прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
25.03.2022 Міністром оборони України було прийнято рішення №248/1298 з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, пунктом 10 якого встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн не включаються, зокрема, ті військовослужбовці, які самовільно залишили військову частину, місця служби або дезертували - з дня залишення військової частини, місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира.
Крім того, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди на виконання Постанови №168 Міністром оборони України надано доручення від 23.06.2022 №912/з/29, згідно з пунктом 9.8 якого до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Суд зазначає, що прийняття Міністром оборони України рішення від 25.03.2022 №248/1298 та окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку №260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішенні питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.
За змістом відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку №260 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.
Як вбачається з матеріалів справи 29.07.2022 наказом №137 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 з 29.07.2022 та наказом від 15.10.2022 №332 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.10.2022 призупинено військову службу та звільнено з посади і визнано таким, що не виконує обов`язки військової служби з припиненням виплати грошового забезпечення за час самовільного полишення служби. 
Також, 08.08.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 затверджено результати службового розслідування з оголошенням суворої догани за фактом не прибуття 29.07.2022 у розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_1 оформлене актом.
Отже, оскільки позивач 29.07.2022 перебував за межами території місця служби та не виконував обов`язки служби в умовах особливого періоду, згідно спірних наказів від 01.09.2022 №280, 281 та від 02.09.2022 №285 ІНФОРМАЦІЯ_1 повинне врахувати дане порушення військової дисципліни при преміюванні з липня 2022 року.
Аналіз вказаних обставин в сукупності свідчить, що не виплата позивачу додаткової винагороди та премії обумовлена застосуванням відповідачем до позивача положень пункту 9.10 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів від 01.09.2022 №280, 281 та від 02.09.2022 №285 про позбавлення позивача додаткової винагороди, а також зобов`язання видати накази про виплату додаткової винагороди та премії за липень та серпень 2022 року та стягнення грошового забезпечення за вказаний період.
Окрім цього, суд відхиляє посилання представника позивача про перебування у медичному закладі, як на підставу правомірності залишення військової служби, оскільки позивач залишив місце служби самовільно. 
Водночас, суд враховує, що сутність військової дисципліни - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст. 2 Дисциплінарного статуту).
Згідно зі статтею 26-1 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, що має дисциплінарні стягнення, заохочується шляхом дострокового зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення в порядку його черговості. Право знімати дисциплінарні стягнення належить тому командирові, який їх накладав, та його прямим начальникам. Одночасно військовослужбовцю може бути знято лише одне дисциплінарне стягнення.
Протягом строку дії дисциплінарних стягнень до військовослужбовця не можуть застосовуватися заохочення, крім дострокового зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення.
Строк дії дисциплінарних стягнень з дня їх оголошення військовослужбовцю становить: зауваження - один місяць; догана - два місяці; сувора догана - три місяці; позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег - до дня відбуття військовослужбовцем строкової військової служби та курсантом вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти; попередження про неповну службову відповідність - шість місяців; пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу), пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу) - один рік.
Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                                          Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      О.В.Карпушова

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк