ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1084/24 Справа № 185/11458/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, 
-за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року, -
ВСТАНОВИВ:
       ІСТОРІЯ СПРАВИ 
06 вересня 2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.
Позов мотивовано тим, що позивач працював на виробничих структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем у шахті, має 19 років загального страхового стажу, з них більше 15 років в шкідливих підземних умовах праці. Внаслідок трудового каліцтва він отримав сильні тілесні ушкодження та частково втратив професійну працездатність. Позивач вважає, що саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я.
Позивач просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 241 000 грн. без урахування податку з доходу фізичних осіб та військового збору.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
11 жовтня 2023 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 160 000 гривень з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання щодо судового збору.
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
У листопаді 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 60 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, розстрочивши виконання судового рішення на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд при вирішення всіх обставин справи не звернув увагу на те, що саме ОСОБА_1 було допущено порушення вимог нормативних актів з охорони праці, внаслідок чого стався нещасний випадок.
Звертає увагу, що позивач працював на посаді заступника начальника дільниці та він є інженерно-технічним працівником, який здійснює контроль за дотриманням іншими працівниками вимог охорони праці та недопущення нещасних випадків на виробництві. Позивач не знаходився на робочому місці, а пересувався в забороненому нормами охорони праці способом.
Позивачем не надано обґрунтування/розрахунку щодо розміру моральної шкоди та залишаються невідомими мотиви та обґрунтування суду щодо розміру стягнутої за оскаржуваним рішенням суду суми.
Вважає, що рішення суду побудоване на припущеннях того, що позивач зазнає певних обмежень, адже в матеріалах справи відсутні докази цього. Також відсутні й докази зусиль, які позивач докладає для організації свого життя.
АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.
       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 241 000 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має 19 років загального страхового стажу, з них більше 15 років в шкідливих підземних умовах праці. На виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» він працював з повним робочим днем під землею.
За висновком МСЕК від 27.07.2023 року його визнано інвалідом другої групи та встановлено 80% втрати працездатності, відповідно до довідок МСЕК серія 12 ААА №129417 та серія 12 ААГ №006734. 
03.05.2023 року директором ВСП «ШУ Дніпровське «ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» затверджений акт розслідування нещасного випадку, що стався 25.04.2023 о 06 годині 00 хвилин. 
За змістом зазначених документів, комісією з розслідування були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з позивачем 25.04.2023 року о 06 годині 00 хвилин на підприємстві під час роботи у відповідача. 
Позивач працював гірником очисного забою. Йому та ланці робітників був виданий наряд на виконання комплексу робіт. Робітники привели робочі місця в безпечний стан та розпочали проведення відповідних поставлених перед ними задач та виконання робіт. О 06 годині 00 хвилин під час виконання робіт з позивачем трапився нещасний випадок, у результаті чого він отримав сильні тілесні ушкодження. Йому надали першу допомогу, після чого повідомили про травму та доставили до медичного закладу.
Тобто, позивач виконуючи безпосередньо свої посадові обов`язки, знаходячись на робочому місці отримав сильні тілесні ушкодження за травмою. 
Нещасний випадок стався на ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-1/П від 24.04.2023 року.
Тобто позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був вимушений звільнитися з займаної посади за станом здоров`я, змушений проходити курси лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманої на виробництві травми обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя.
Позивач у молодому віці змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим, не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування в психіатричній лікарні. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. 
Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.
Суд вважав, що за таких обставин зі сторони відповідача позивачу має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.
Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач частково втратив професійну працездатність, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Таким чином судом було встановлено наявність порушення права позивача на безпечні та здорові умови праці, що призвело до виникнення професійних захворювань та обмеження працездатності. Тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.
З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті позивача у зв`язку з професійним захворюванням, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 160 000 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.
Але з такими висновками апеляційний суд не може погодитись у повнім мірі з таких підстав. 
Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з ч.1, 2 ст.153 Кодексу законів про працю України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частинами 1 та 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. 
Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. 
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Тож, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманою ним виробничою травмою на підприємстві відповідача.
Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд не врахував ту обставину, що нещасний випадок з позивачем настав внаслідок порушення ним трудової і виробничої дисципліни. 
У постанові Великої палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Прийнявши до уваги тяжкість отриманої ОСОБА_1 виробничої травми під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, факт отримання ним другої групи інвалідності та втрату 80% працездатності, стан його здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, характер та обсяг фізичних і моральних страждань, конкретні обставини справи, а також факт порушення ним трудової і виробничої дисципліни, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її зі 160 000 грн. до 10 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.
Крім того, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення суми відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, виходячи з наступного.
Як вбачається з пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом.
Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн., а сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. є меншою за чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6700 х 4 = 26 800 грн.).
Таким чином, оскільки моральну шкоду завдано подією, яка відбулася
25 квітня 2023 року, тобто після набрання чинності нової редакції
статті 164.2.14 Податкового кодексу України, грошові кошти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, мають бути стягнуті без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Згідно з усталеною практикоюЄвропейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
СУДОВІ ВИТРАТИ
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає частковому задоволенню, суму відшкодування моральної шкоди зменшено до 10 000 грн., розмір судового збору, який був стягнутий з відповідача на користь держави судом першої інстанції, також підлягає зміні з 1600 грн. до 1073,60 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та були допущені порушення норм процесуального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
        Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 рокузмінити, стягнувши з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 10 000 гривень без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
В частині стягнення з  Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судового збору на користь держави змінити суму стягнення з 1600.00 гривень на 1073 гривні 60 копійок.
В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

       Судді: