ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/186/24 Справа № 185/1900/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі: 
       головуючого – Пищиди М.М.
       суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
       за участю секретаря судового засідання – Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.
       В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свою чергу за життя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, за яким ОСОБА_4 отримала у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та зобов`язалася взамін на вказане надавати ОСОБА_3 матеріальне забезпечення та догляд довічно. 
       Проте ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. 
        ОСОБА_3 звертався до відповідачки з повідомленням про перехід до неї прав та обов`язків спадкодавця, у тому числі за вказаним договором довічного утримання. Натомість відповідачка надала письмову відповідь, в якій виклала свою відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 . 
       Позивачка вважає, що, оскільки договір довічного утримання не виконувався належним чином ані ОСОБА_4 при житті, ані відповідачкою, а всі обов`язки по догляду за ОСОБА_3 до кінця його життя виконувала позивачка, вказаний договір підлягає розірванню. Окрім цього, позивачці було відмовлено на її заяву про припинення дії вказаного договору, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду із вказаним позовом. 
       Враховуючи зазначене, позивач просила суд розірвати договір довічного утримання (догляду) від 15 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщик М.В. та зареєстрований у реєстрі за номером №612. Вирішити питання стосовно судового збору.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання. 
       Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1  звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити. 
       Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2015 року між  ОСОБА_3  та ОСОБА_4  укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М. В., за реєстровим номером № 614.
       Відповідно до пункту 1 договору ОСОБА_3 передає у власність, а набувач ОСОБА_4 отримує у власність 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , взамін чого, набувач зобов`язується надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також догляд.
        ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після смерті якої спадщину за заповітом прийняла ОСОБА_2 .
       У липні 2018 року ОСОБА_3 надіслав листа спадкоємиці ОСОБА_5 – ОСОБА_2 про те, що до неї перейшли обов`язки за договором довічного утримання, за умовами якого тепер вона як спадкоємець зобов`язана забезпечувати його всіма видами матеріального забезпечення, а також усіма видами догляду, що визначені у договорі.
       Листом від 17 липня 2018 року ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_3 , що в порядку частини другої статті 757 ЦК України вона відмовляється від прийняття 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка перейшла до ОСОБА_4 за договором довічного утримання, укладеним із ОСОБА_3 . Вказала, що відповідна заява буде подана нею у межах спадкової справи після смерті її матері ОСОБА_4 
        ОСОБА_2 також зазначила, що у зв`язку з відмовою від спадщини, до неї не переходять обов`язки набувача за договором довічного утримання, а тому у неї не виникає обов`язку утримувати ОСОБА_3 .
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року ОСОБА_3 визнано недієздатним та встановлено над ним опіку; призначено ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_3 
       28 грудня 2019 року ОСОБА_1 , як опікун над ОСОБА_3 звернулась до Приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщик М.В. про припинення дії договору довічного утримання.
        ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , після його смерті спадщину прийняла його дочка ОСОБА_1 .
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, недоведеності та безпідставності.
       Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.525 ЦК України).
       Статтею 757 ЦК України визначені правові наслідки смерті набувача, відповідно до якої обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється.
       Статтями 1216, 1218, 1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
       Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
       Набувач за договорами довічного утримання (догляду) ОСОБА_4 заповіту за життя не склала, тому спадкування її прав та обов`язків здійснювалося за законом.
       Відповідно до статей 1261, 1268, 1269 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину; в іншому випадку спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
       Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
       Аналіз статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває право на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно - право розпорядження ним.
       Приймаючи до уваги вище зазначене, суд приходить до переконання, що оскільки ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не відмовилася від прийняття спадщини, а навпаки, своєю заявою від 30 жовтня 2018 року, поданою до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, прийняла спадщину. А відтак, до неї перейшли обов`язки набувача за договорами довічного утримання (догляду). Відсутність у відповідача свідоцтва про право власності на спадщину лише обмежує його в розпорядженні нерухомим майном.
       Таким чином, звернувшись 30.10.2018 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті матері відповідач заявив своє право на спадщину, до складу якої входять не тільки права спадкодавця, але і його обов`язки. Отже, ОСОБА_2 свідомо прийняла рішення про прийняття усіх прав та обов`язків, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до ОСОБА_2 крім прав на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері, з часу відкриття спадщини перейшли ще й його обов`язки за договорами довічного утримання (догляду). 
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
       Частиною другою ст.755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання припиняється зі смертю відчужувача. Тобто вказаний договір є нерозривно пов`язаний з особою відчужувача.
       Встановлено, що ОСОБА_3 , який є відчужувачем за договором довічного утримання, за своє життя звертався до ОСОБА_2 з листом про те, що до неї перейшли обов`язки за договором довічного утримання.
       Проте, листом від 17 липня 2018 року ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_3 , що в порядку частини другої статті 757 ЦК України вона відмовляється від прийняття 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка перейшла до ОСОБА_4 за договором довічного утримання, укладеним із ОСОБА_3 , оскільки виконання умов договору потребують матеріального забезпечення, який відповідач не в змозі надати у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем, відповідно відмовилась від виконання умов договору. 
       Таким чином, судом встановлено факт невиконання відповідачем своїх обов`язків по спірному договору довічного утримання (догляду) 
       З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач не виконувала передбачені договором довічного утримання (догляду) обов`язки по утриманню ОСОБА_6 , що не заперечується самою ОСОБА_2 , а позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 у справі щодо вимог про розірвання спірного договору довічного утримання, тому суд вважає, що договір довічного утримання (догляду) від 15.06.2015 року має бути розірваний із застосуванням наслідків, передбачених законодавством.
       Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
       Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
       Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання — задовольнити.
       Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 15 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщик М.В. та зареєстрований у реєстрі за номером №612.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1261,20 грн.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Головуючий:

       Судді: