УХВАЛА

04 січня 2024 року 
м. Київ 
справа № 560/12732/22
адміністративне провадження № К/990/66/24  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі №560/12732/22 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в якому просили:
- визнати дії Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури щодо повернення 14 листопада 2022 року, вихідний номер 1570, скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протиправними;
- зобов`язати Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури розглянути скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подану ними 01 листопада 2022 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі №560/12732/22 - повернуто особам, які її подали.
27 грудня 2023 року позивачі повторно засобами поштового зв`язку звернулись до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року. Скаржники просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Під час перевірки, поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржники зазначають пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України та підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржники, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, у тексті касаційної скарги зазначають, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення не були враховані висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду, а саме у:
- постанові Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі №816/2353/17 (пункти 35-79);
- постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №160/9696/18 (пункти 7-13);
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункти 33-52);
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (пункти у постанові відсутні, тому правові висновки викладені у мотивувальній частині постанови);
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункти 22-33 та пункти 86-93);
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункти 7.19-7.23);
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункти 6.1-6.2, 6.6-6.7 та 6.13-6.21);
- постанові Верховного Суду від 15 травня 2023 року у справі №640/17743/20 (пункти 20-84);
- постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №819/570/18 (пункти 43-44);
- постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №808/3187/17 (пункти у постанові відсутні, тому правові висновки викладені у мотивувальній частині постанови);
- постанові Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №814/2221/17 (пункти 53-63);
- постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №442/3936/17 (пункти у постанові відсутні, тому правові висновки викладені у мотивувальній частині постанови);
- постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №806/2978/17 (пункти 20-22 та пункти 36-45);
- постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №812/1312/18 (пункти у постанові відсутні, тому правові висновки викладені у мотивувальній частині постанови);
- постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №0640/4434/18 (пункти у постанові відсутні, тому правові висновки викладені у мотивувальній частині постанови);
- постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №819/570/18 (пункти 43-44);
- постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №808/3187/17 (пункти у постанові відсутні, тому правові висновки викладені у мотивувальній частині постанови, розділ «Позиція Верховного Суду»).
Проте, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:       1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою. 
При цьому у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, яку на його думку застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду.
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Всупереч вищенаведеному, скаржниками чітко не зазначено норму права, яку на їх думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
Посилання на практику Верховного Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд уважає необґрунтованим посилання скаржників на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Скаржники також, як на підставу касаційного оскарження, посилаються на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктом 1 частини другої 353 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження судових рішень.
З огляду на викладене, ураховуючи приписи пункту 1 частини другої статті 353 КАС України, Суд уважає такі обґрунтування недостатніми для відкриття касаційного провадження у цій справі.
За таких обставин, Суд уважає, що скаржниками не наведено належного обґрунтування можливості касаційного оскарження рішення суду з підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Також скаржники обґрунтовують касаційну скаргу тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасників справи, що за змістом відповідає підпунктам «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.
Разом з тим, Верховний Суд вже надавав пояснення щодо вказаних підстав касаційного оскарження, однак скаржниками так і не враховано зауважень, викладених Верховним Судом в ухвалі від 07 грудня 2023 року, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржниками роз`яснень, які надавалися Верховним Судом, зокрема і щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Суд звертає увагу скаржників, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження. 
Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі №560/12732/22 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернути особам, які її подали.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржникам та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              О.В. Кашпур