КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа №  372/3733/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/424/2024
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
06 березня 2024 року                                                                                               м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                                      
                                         при секретарі      Даньшиній І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Висоцької Г.В.,- 
встановив:
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.
Позивач просила визнати недійсним договір дарування будинку та земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ,посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Петренко О.А. 11 серпня 2021 року за № 455.
Позов обґрунтований тим, що між ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 укладено договір позики грошових коштів, за яким останній отримав                       2 320 000 грн 00 коп., та зобов`язався повернути до 24 жовтня 2020 року. 
Оскільки ОСОБА_3 борг не повернув, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення суми боргу. 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року, яке залишене в силі постановою Харківського апеляційного суду від              07 лютого 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з   ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211 грн 62 коп.
ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 уклав спірний договір дарування будинку та земельної ділянки із ОСОБА_2 з метою уникнення відповідальності за невиконання умов договору позики.
Позивач вказала, що інше майно у ОСОБА_4 відсутнє, тому неможливо виконати постанову Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2023 року відмовлено у задоволенні названого позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги.
Представник ОСОБА_3 заперечила проти апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності ОСОБА_1 позовних вимог. Суд не встановив в діях відповідача недобросовісності, вважав, що у ОСОБА_3 були всі законні підстави розпорядитись своїм майном на власний розсуд.
Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна.
Встановлено, що 26 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики грошових коштів, за яким останній отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 2 320 000 грн 00 коп., та зобов`язався повернути до     24 жовтня 2020 року.
Оскільки ОСОБА_3 борг не повернув, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про стягнення боргу.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року, яке залишене в силі постановою Харківського апеляційного суду від              07 лютого 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 Стягнуто з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211 грн 62 коп., що складається з: основного боргу в розмірі 2 533 160 грн 00 коп., пені в розмірі 107 355 грн 62 коп., 3% річних в розмірі 26 696 грн 00 коп. 
В іншій частині позову відмовлено.
ОСОБА_1 стало відомо, що 11 серпня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договори дарування: земельної ділянкиплощею                0, 2059 га кадастровий номер 3223155400:05:033:0080, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Петренко О.А. 11 серпня 2021 року за № 455, право власності за яким зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 серпня 2021 року, номер запису 43432474; житлового будинку з дворовими прибудовами № 221, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Петренко О.А. 11 серпня 2021 року за № 456, право власності за яким зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 серпня 2021 року, номер запису 43432524.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_3 уклав оскаржуваний договір з метою уникнення відповідальності за невиконання умов договору позики.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону . При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно ч. 2 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Згідно з вимогами ст. ст. 202, 204, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6ст. 203 ЦК України.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Так, оскаржувані договори дарування укладені 11 серпня 2021 року, а рішення про стягнення суми боргу з ОСОБА_3 ухвалено Дергачівським районним судом Харківської області 30 серпня 2021 року.
Суд бере до уваги, що між укладенням договорів та виникненням зобов`язання у ОСОБА_3 пройшов незначний проміжок часу, а саме менше одного місяця. 
Відтак, є підстави вважати, що договори дарування укладені                  ОСОБА_3 з метою уникнення відповідальності за невиконання умов договору позики.
Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.
Разом з тим, предметом позовних вимог є визнання договору дарування будинку та земельної ділянки за АДРЕСА_2 . Проте, оспорюваний договір стосується лише земельної ділянки.
Щодо житлового будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений інший договір дарування за № 456, який не складає предмет позову.
А тому в межах позовних вимог суд знаходить можливим визнати недійсним договір дарування земельної ділянки за № 455 та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: повернути у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0, 2059 га кадастровий номер 3223155400:05:033:0080.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, рішення суду від 29 травня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-                    
   постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 травня            2023 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним задовольнити частково.
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0, 2059 га кадастровий номер 3223155400:05:033:0080, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 11 серпня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Петренко Оленою Анатоліївною 11 серпня 2021 року за № 455, право власності за яким зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно                   11 серпня 2021 року, номер запису 43432474.
Повернути у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0, 2059 га кадастровий номер 3223155400:05:033:0080, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст складено 13 березня 2024 року. 

 
Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 

Судді:                                                                                                             С.В. Кулікова

                                                                                                                        

                                                                                                                        С.Г. Музичко