УХВАЛА
 
19 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 309/2410/19
провадження № 61-2595ск24
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                        
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, до якої включено заперечення на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на самочинне будівництво,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на самочинне будівництво.
 
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинне будівництво - комплекс торговельних будівель, загальною площею 922,65 кв. м з надвірними спорудами, який складається з торговельної будівлі поз. на плані літ. А загальною площею 19,5 кв. м, торговельної будівлі поз. на плані літ. Б загальною площею 43,2 кв. м, торговельної будівлі поз. на плані літ. В загальною площею 70,0 кв. м, торговельної будівлі поз. на плані літ. Г загальною площею 102,3 кв. м, торговельної будівлі поз. на плані літ. Д загальною площею 134,0 кв. м, торговельної будівлі поз. на плані літ. Е загальною площею 119,3 кв. м, павільйону поз. на плані літ. Є загальною площею 25,08 кв. м, павільйону поз. на плані літ. Ж загальною площею 32,27 кв. м, павільйону поз. на плані літ. И загальною площею 23,62 кв. м, павільйону поз. на плані літ. Й загальною площею 23,50 кв. м, павільйону поз. на плані літ. К загальною площею 30,24 кв. м, павільйону поз. на плані літ. Л загальною площею 22,49 кв, м, павільйону поз. на плані літ. М загальною площею 29,08 кв. м, павільйону поз. на плані літ. Н загальною площею 21,87 кв. м, павільйону поз. на плані літ. П загальною площею 19,00 кв. м, гідротехнічної споруди поз. на плані № 1 загальною площею 207,2 кв. м.
 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року поновлено прокуратурі Закарпатської області строк на апеляційне оскарження рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 10 вересня 2019 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокуратури Закарпатської області. 
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року апеляційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області задоволено. Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 10 вересня 2019 року скасовано, ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнено з  ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури 5 891,87 грн сплаченого судового збору.
 
10 лютого 2024 року ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, до якої включено заперечення на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, у вказаній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2024 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявникові строк для усунення її недоліків.
 
15 березня 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.
 
Пунктами 2, 9 частини першої статті 176 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначено, що «майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості -визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18). Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці».

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).
 
Предметом позову є вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 213 854,00 грн.
 
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
 
Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, до якої включено заперечення на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на самочинне будівництво. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      А. І. Грушицький
 
І. В. Литвиненко

Є. В. Петров