ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2024 року          м.Дніпро         Справа №  904/1661/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)
суддів: Іванова О.Г., Чус О.В.
при секретарі судового засідання: Бурчак А.Ю.
Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023 (повний текст складено та підписано 18.09.2023, суддя Ліпінський О.В.) у справі №904/1661/23
За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ
до відповідача-1: Фізичної особи - підприємця Решотка Сергія Павловича, м. Кривій Ріг, Дніпропетровська область
до відповідача-2: Фізичної особи - підприємця Забалуєва Олександра В`ячеславовича, м. Кривій Ріг, Дніпропетровська область
про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і спору” (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Решотка Сергія Павловича (далі Відповідач-1) та Фізичної особи-підприємця Забалуєва Олександра В`ячеславовича (далі Відповідач-2), за змістом якого просить суд зобов`язати Відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, право постійного користування якою закріплено за Акціонерним товариством “Українська залізниця” на підставі Державного акту на право постійного користування землею № 105, виданого 13 грудня 1993 року Виконкомом Криворізької міської Ради народних депутатів, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Довгинцівський район, місто Кривий Ріг, вулиця Залізничників (колишня назва – Ленінського Комсомолу), 40, шляхом демонтажу забудови – автомобільної заправної станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину, здійснених на цій земельній ділянці, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її законному землекористувачу – акціонерному товариству “Українська залізниця”.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023 у справі №904/1661/23  відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця".
Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що на час вирішення даного спору в суді, земельні ділянки площею 2,3175 га та 0,4084 га за адресою: Дніпропетровська область, Довгинцівський район, вул. Залізничників (колишня вул. Ленінського Комсомолу), 40 перебувають в постійному користуванні Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (позивач) згідно з державним актом від 13.12.1993 року № 105.
02.04.2019 року управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки площею 0,4084 га за адресою: вул. Залізничників, 40 у м. Кривий Ріг, яка перебуває в постійному користуванні Позивача на підставі державного акту на право постійного користування № 105 від 13.12.1993 року і актом перевірки номер 197-ДК/264/АП/09/01-19 встановлено, що в межах земельної ділянки знаходиться бетонне покриття площею 0,1349 га на якому розташовано МАФ, газорозподільний пункт та ємність для скрапленого газу. На земельній ділянці площею 0,1349 га здійснюється діяльність гр. ОСОБА_1 по заправці автомобілів.
Земельна ділянка площею 0,1349 га використовується гр. ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання в користування та за відсутності вчиненого правочину, тобто, самовільно.
За результатами виявленого порушення Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області видано гр. ОСОБА_1 припис про усунення порушення вимог земельного законодавства та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності.Доказів в підтвердження виконання припису органу державного контролю за використанням та охороною земель, матеріали справи не містять.
Відповідно до зазначеного акту перевірки акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту – земельної ділянки від 02.04.2019 року № 197-ДК/264/АП/09/01-19, головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровської області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо земельної ділянки площею 0,4084 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває в постійному користуванні Позивача на підставі державного акту на право постійного користування № 105 від 13.12.1993 року. Актом встановлено, що в межах земельної ділянки знаходиться бетонне покриття площею 0,1349 га на якому розташовано МАФ, газорозподільний пункт та ємність для скрапленого газу. На земельній ділянці площею 0,1349 га здійснюється діяльність гр. ОСОБА_1 по заправці автомобілів. Земельна ділянка площею 0,1349 га зайнята гр. ОСОБА_1 самовільно.
Тобто, зазначеним вище актом встановлено факт самовільного зайняття гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1349 га, тоді як за змістом позовної заяви (том 1 а.с. 5 абз. 5) та акту обстеження від 08.02.2023 року (том 1, а.с. 20-22) ідеться про самовільне зайняття ділянки розміром 0,3920 га.
З огляду на викладене, встановлення актом перевірки від 02.04.2019 року факту  самовільного зайняття гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1349 га, з урахуванням того, що позов пред`явлено щодо звільнення ділянки іншою площею (0,3920 га) та іншими особами (Відповідачами-1, 2), не виключає необхідності доведення Позивачем точного розташування та інших параметрів ділянки щодо якої заявлено позов.
Як свідчать матеріали справи, станом на час вирішення даного спору в суді, межі земельної ділянки, яка надана Позивачу на підставі державного акта на право постійного користування землею № 105 від 13.12.1993 року, не були встановлені (відновлені) в натурі (на місцевості) відповідно до вимог діючого законодавства.
На підтвердження факту  самовільного зайняття його земельної ділянки (її частини), Позивачем додано до позову Акт комісійного обстеження земельної ділянки від 08.02.2023 року, складений працівниками залізниці.
Відповідно до даних зазначеного акту, комісією обстежено земельну ділянку площею 2,73 га за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Залізничників, 40, зокрема її частину розміром 0,4084 га, та зафіксовано факт самовільного зайняття невстановленою особою земельної ділянки розміром 0,3920 га, і самовільного розташування (забудови) на цій ділянці автозаправної станції.
Зазначений акт не містить посилання на відомості Державного земельного кадастру, матеріали Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріали топографо-геодезичних робіт, або інші достовірні дані щодо розташування та меж земельної ділянки, на якій встановлено самовільна забудова, а отже, такий акт не може бути прийнятий судом в якості доказу в підтвердження факту існування зазначеної забудови саме в межах земельної ділянки, яка надана Позивачу в користування за Державним актом на право постійного користування землею № 105 від 13.12.1993 року
Позивач під час розгляду справи не довів точного місяця розташування, конфігурації та меж, земельної ділянки, захист прав щодо користування якою, є предметом заявленого позову, а також, не визначив точне розташування, конфігурацію та межі самовільно зайнятої земельної ділянки, що виключає підстави для задоволення позову відповідно до визначеного ним предмету позову і сформульованих вимог.
Враховуючи те, що матеріалами справи не доведено факт розміщення спірної заправної станції з підземними резервуарами саме на земельній ділянці Позивача, тобто, не доведено факт порушення права Позивача на земельну ділянку внаслідок існування  спірних об`єктів, обставини щодо осіб, які збудували або  використовують відповідні об`єкти, не мають значення для вирішення даного спору, в зв`язку з чим не досліджуються судом.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт зазначає, що матеріалами справи підтверджено, і це не заперечується судом першої інстанції, що на час вирішення даного спору в суді, земельна ділянка загальною площею 2,7259га, що складається з двох частин; 0,4084 га та 2,3175 га, та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в постійному користуванні Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (Позивач) згідно з Державним актом № 105, виданим 13 грудня 1993 року Виконкомом Криворізької міської Ради народних депутатів, зі змінами в землекористуванні згідно рішення Виконкому міської Ради народних депутатів від 10 листопада 1993 року №501.
При цьому, право Позивача на вищезазначену земельну ділянку виникло до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому права на нерухоме майно, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав, є дійсними за відсутності їх державної реєстрації.
Актом перевірки номер 197-ДК/264/АП/09/01-19 встановлено, що земельна ділянка площею 0,4084га огороджена залізобетонним парканом. В межах земельної ділянки знаходиться бетонне покриття площею 0,1349га, на якому розташовано МАФ, газорозподільний пункт та ємність для скрапленого газу. В Акті перевірки зазначено, що земельна ділянка використовується для здійснення підприємницької діяльності за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину. За результатами перевірки контролюючим органом зроблено висновок про самовільне заняття земельної ділянки земель транспорту для здійснення підприємницької діяльності.
Під час комісійного обстеження частини земельної ділянки розміром 0,4084га було встановлено, що на земельній ділянці по вулиці Залізничників, 40 у місті Кривому Розі, право постійного користування якою надано Позивачу, самовільно збудована автозаправна станція, яка складається з тимчасової будівлі, де розташовані касир та заправники, трьох заправних колонок (бензин, дизельне пальне, газ), ємності з газом, двох підземних ємностей з паливом, заасфальтованої площадки. Вивіски з назвою АЗС чи даними про власника заправної станції відсутні; на заправних колонках та на вивісці про вартість пального при в`їзді на автозаправку є логотипи мережі автозаправних станцій «RLS».
Також, Актом встановлено, що на земельній ділянці площею 0,4084га знаходиться сховище цивільної оборони № 14727 (інв. № 8970100008380), що належить Позивачу на праві господарського відання на підставі свідоцтва про право власності від 17.04.2008 САВ №950443, Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2015 № 35833357. Площа забудови під сховище складає 0,0164га.
Враховуючи знаходження на земельній ділянці площею 0,4084га тільки одного об`єкту Позивача - сховища цивільної оборони № 14727 площею 0,0164га, вся інша частина земельної ділянки площею 0,3920га використовується Відповідачами для здійснення господарської діяльності з продажу пального для втотранспорту відповідно розташування автозаправної станції.
Жодних дозвільних документів на використання вказаної земельної ділянки, її забудову Позивач не надавав ні Відповідачу -1, ні Відповідачу -2.
Наявні у справі документальні докази в повній мірі підтверджують факт знаходження самовільно збудованої автозаправної станції в межах земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (Позивач) згідно з Державним актом №105 від 13 грудня 1993 року, та вказують на порушення права Позивача на використання даної земельної ділянки.
Відповідачами по справі не було надано до суду першої інстанції жодних доказів на спростування фактів, викладених в позовній заяві.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що суд першої інстанції, правильно встановив, що позивач під час розгляду справи не довів точного місця розташування, конфігурації та меж, земельної ділянки, захист прав щодо користування якою, є предметом заявленого позову, а також, не визначив точне розташування, конфігурацію та межі самовільно зайнятої земельної ділянки, що виключає підстави для задоволення позову відповідно до визначеного ним предмету позову і сформульованих вимог. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно - монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця».           Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023 року усправі № 904/1661/23 залишити без змін.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді Чус О.В., Іванов О.Г.
Ухвалою суду від 16.10.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023 у справі №904/1661/23 залишено без руху. Надано Акціонерному товариству "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, а саме
- оригіналу платіжного документа про сплату судового збору у сумі 4 026,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023 у справі №904/1661/23;
До канцелярії суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої на виконання ухвали суду додано відповідні докази.
Ухвалою суду від 01.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023 у справі №904/1661/23. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 08.01.2024 о 10:30 годин.
Відповідно до Акту Центрального апеляційного господарського суду від 08.01.2024, під час проведення судового засідання по справі       №904/1661/23 зв`язок з представником позивача обірвався, повторно представник позивача не під`єднався. Оскільки часу для очікування у колегії суддів не було, судове засідання вирішено було продовжити за відстуності учасників справи.
08.01.2024 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

На підставі рішення Виконкому Криворізької міської ради народних депутатів від 13.10.1993 року № 453, Будівельно-монтажному поїзду № 639 видано державний акт на право постійного користування землею від 13.12.1993 року.
Відповідно до вказаного акту, в постійне користування землекористувачу надано 2,32 гектари землі в межах згідно з планом земельної ділянки для розміщення виробничих приміщень БМП № 639 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ленінського Комсомолу, (нова назва – вул. Залізничників), 40.
Зазначений вище акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 105.
На підставі рішення Виконкому Криворізької міської ради народних депутатів № 501 від 10.11.1993 року, до Акту на право постійного користування внесені зміни в землекористуванні, згідно яких додатково надано ділянку площею 0,41 га та зазначено, що станом на 01.12.1993 року загальна площа ділянки становить 2,73 га.
Наказом начальника Придніпровської залізниці від 16.09.2004 року № 827/Н, з 01.01.2005 року створено відособлений структурний підрозділ Криворізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державного підприємства Придніпровська залізниця, яке визнано правонаступником структурного підрозділу залізниці – будівельно-монтажного поїзда № 639.
Наказом начальника Придніпровської залізниці від 01.12.2006 № 862/Н затверджено перелік відокремлених структурних підрозділів залізниці, до складу якого увійшов Відокремлений структурний підрозділ “Криворізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління” Державного підприємства Придніпровська залізниця”.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 “Про утворення публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” утворено Публічне акціонерне товариство “Українська залізниця”, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.
Згідно з вказаним додатком 1 Державне підприємство “Придніпровська залізниця” (ідентифікаційний код 01073828) увійшло до переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".
Державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства “Укрзалізниця” здійснено 21.10.2015 року.
Згідно зі Статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №735, Публічне акціонерне товариство “Укрзалізниця” є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких  Державне підприємство “Придніпровська залізниця”.
21.10.2015 року створено регіональну філію “Придніпровська залізниця ПАТ “Укрзалізниця” до структури якої увійшов структурний підрозділ “Криворізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління”.
Відповідно до протоколу засідання правління ПАТ “Укрзалізниця” № Ц-57/16 від 01.03.2017 року, зі складу Регіональної філії “Придніпровська залізниця” вилучено виробничі підрозділи, що були підпорядковані структурному підрозділу “Служба будівельно-монтажних та цивільних споруд”. Створено філію “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” ПАТ “Укрзалізниця” до складу якої увійшло “Криворізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління”.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938 “Деякі питання акціонерного товариства    Українська залізниця” змінено тип публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство “Українська залізниця”, а також затверджено статут Акціонерного товариства “Українська залізниця” в новій редакції.
В процесі проведення реорганізації територіальних управлінь, філію “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” АТ “Укрзалізниця” разом із виробничим структурним підрозділом “Криворізьке територіальне управління” перейменовано та приєднано до філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” АК “Українська залізниця”.
Рішенням правління АТ “Українська залізниця” від 17.04.2023 року, затверджено зведений перелік земельних ділянок, право користування якими закріплено за філією “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” АТ “Українська залізниця”, яке передається на баланс Регіональної філії “Придніпровська залізниця” АТ “Укрзалізниця”. Згідно зазначеного переліку, останній передано на баланс право постійного користування земельними ділянками площею 2,3175 га та 0,4084 та за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Залізничників, 40, яке виникло на підставі державного акта № 105 від 13.12.1993 року, кадастрові номери земельних ділянок відсутні.
Міністерством інфраструктури України 18.08.2015 року затверджено передавальний акт від 03.08.2015 року Державного підприємства "Придніпровська залізниця", в якому підтверджено вартість і склад активів і зобов`язань Державного підприємства "Придніпровська залізниця" і зазначено, що після його реорганізації шляхом злиття все майно, права та обов`язки переходять в процесі правонаступництва до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", створеного згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200. Невід`ємною частиною передавального акту є перелік земельних ділянок державного підприємства.
У зведеному переліку земельних ділянок Державного підприємства "Придніпровська залізниця" під номерами 791 та 792 зазначено, що право постійного користування земельними ділянками площею 2,3175 га 0,4084 га за адресою: Дніпропетровська область, Довгинцівський район, вул. Ленінського Комсомолу, 40 на підставі державного акту на право постійного користування № 105 від 13.12.1993 року внесено до статутного капіталу АТ "Українська залізниця".
Таким чином, на час вирішення даного спору в суді, земельні ділянки площею 2,3175 га та 0,4084 га за адресою: Дніпропетровська область, Довгинцівський район, вул. Залізничників (колишня вул. Ленінського Комсомолу), 40 перебувають в постійному користуванні Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (позивач) згідно з державним актом від 13.12.1993 року № 105.
02.04.2019 року управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки площею 0,4084 га за адресою: вул. Залізничників, 40 у м. Кривий Ріг, яка перебуває в постійному користуванні Позивач на підставі державного акту на право постійного користування № 105 від 13.12.1993 року.
Актом перевірки номер 197-ДК/264/АП/09/01-19 встановлено, що в межах земельної ділянки знаходиться бетонне покриття площею 0,1349 га на якому розташовано МАФ, газорозподільний пункт та ємність для скрапленого газу. На земельній ділянці площею 0,1349 га здійснюється діяльність гр. ОСОБА_1 по заправці автомобілів.
За результатами виявленого порушення Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області видано гр. ОСОБА_1 припис про усунення порушення вимог земельного законодавства та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності.
Доказів в підтвердження виконання припису органу державного контролю за використанням та охороною земель, матеріали справи не містять.
08.02.2023 року Філією “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” АТ “Українська залізниця” проведено комісійне обстеження земельної ділянки – 2,73 га, зокрема, обстежено частину земельної ділянки розміром 0,4084 га за адресою: Дніпропетровська область м. Кривий Ріг, вул. Залізничників, 40 (колишня назва – Ленінського Комсомолу).

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного: 
В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:
« Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.
Отже підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги, а саме факти, які мають значення для судового захисту суб`єктивного цивільного права.
Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач у своїй позовній заяві наводить наступні фактичні підстави : « … Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею №105, виданого 13 грудня 1993 року Виконкомом Криворізької міської Ради народних депутатів, зі змінами в землекористуванні згідно рішення Виконкому міської Ради народних депутатів від 10 листопада 1993 року №501 (надалі - Державний акт № 105). земельна ділянка має загальну площу 2,7259 га та складається з двох частин: одна - 0,4084 га, другий - 2,3175 га.
Як вбачається зі Зведеного переліку земельних ділянок державного підприємства Придніпровська залізниця», право постійного користування якими вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, земельні ділянки, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, Довгинцівський район, вулиця Ленінського Комсомолу, 40, розміром 0,4084 га та 2,3175 га, були включені до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» (рядки 791 та 792 Зведеного переліку).
Враховуючи структурні перетворення, що відбувалися на залізниці з моменту отримання Державного акту №105, станом на день подання цієї позовної заяви земельна зілянка загальною площею 2,7259 га, розташована за адресою: Дніпропетровська область, мито Кривий Ріг, вулиця Залізничників (колишня назва - Ленінського Комсомолу), 40 знаходиться на балансі виробничого структурного підрозділу «Дніпровська дирекція» філії « Центр будівельно монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» з інвентарним номером 8970122000058.
З моменту отримання вказаного Державного акту № 105 Позивач сплачує податок за користування земельною ділянкою площею 2,7259 га. Тільки за період з 2021- 2023 роки Позивачем сплачено за цю земельну ділянку 9 817 975,70 грн. земельного податку, в тому числі за ділянку розміром 0,4084 га - 1 470 949,51 грн.
08.02.2023р. працівниками AT «Укрзалізниця» було проведено комісійне обстеження земельної ділянкив натурі (на місцевості), про що було складено Акт та зроблено фото фіксацію (копії фото та акту додаються до позову).
Під час комісійного обстеження було встановлено, що на земельній ділянці по вулиці Залізничників, 40 у місті Кривому Розі, право постійного користування якою надано Позивачу, самовільно збудована автозаправна станція, яка складається з тимчасової будівлі, де розташовані касир та заправники, трьох заправних колонок (бензин, дизельне пальне, газ), ємності з газом, двох підземних ємностей з паливом, заасфальтованої площадки. Вивіски з назвою АЗС чи даними про власника заправної станції відсутні; на заправних колонках та на вивісці про вартість пального при в`їзді на автозаправку є логотипи мережі автозаправних станцій «RLS». Працівники АЗС надати документи відмовились. Автозаправна станція функціонує, здійснюється господарська діяльність.
Автозаправна станція на земельній ділянці по вулиці Залізничників, 40 у місті Кривому Розі збудована без дозвільних документів, розташована на самовільно зайнятій земельній ділянці, на яку оформлене право постійного користування за Позивачем, в безпосередній близькості до сховища цивільної оборони № 14727, що знаходиться на балансі виробничого структурного підрозділу «Дніпровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця». Сховище цивільної оборони № 14727 знаходиться на тій самій земельній ділянці розміром 0,4084 га, право постійного користування якою оформлене за Позивачем Державним актом № 105, та яку самовільно зайняли Відповідачі, розташувавши на ній автозаправну станцію.Сховище цивільної оборони №14727 (інв. №8970100008380) належить Позивачу на праві господарського відання на підставі свідоцтва про право власності від 17.04.2008 САВ №950443, Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2015 № 35833357.
Враховуючи викладене, зафіксовано факт самовільного зайняття земельної ділянки розміром 0,3920 га (у складі земельної ділянки розміром 0,4084 га) та самовільного розташування (забудови) на цій ділянці автозаправної станції.
В умовах воєнного стану, запровадженого в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та  продовженого Указами від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, знаходження незаконно збудованої автозаправної станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину біля сховища цивільного захисту є неприпустимими.
В теперішній час триває досудовий розгляд у кримінальному  провадженні, відомості про якебуло внесено 03.07.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020042050000132 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.197 Кримінального кодексу України.
Позивач направив в правоохоронні органи Заяву про залучення до кримінального провадження № 12020042050000132 від 03.07.2020 як потерпілу особу акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» (вих. № 02/1887 від 16.07.2020).Матеріали кримінальної справи в теперішній час знаходяться у Відділенні поліції № 1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області. В межах зазначеного кримінального провадження було проведено огляд місця події, про що 29.04.2021 складено протокол, в якому зафіксовано факт розміщення на земельній ділянці по вулиці Залізничників (колишня назва - Ленінського Комсомолу), 40 у місті Кривому Розі автозаправної станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину.
14.11.2022 року представник Позивача ознайомився з матеріалами кримінального провадження № 12020042050000132 від 03.07.2020 та встановив наступне.
Згідно з відповіддю начальника Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю від 07.11.2022 № 12/26-19/427, на запит слідчого СВ ВГІ №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Дмитра Сидорськогов межах кримінального провадження № 12020042050000132 від 03.07.2020, в Єдиній Державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація щодо декларативних та дозвільних документів по вказаному об`єкту будівництва (автозаправна станція з підземними резервуарами по вулиці Залізничників, 40 у м.Кривому Розі); документи, які дають право на виконання будівельних робіт, а також прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта замовник до відділу не подавав. Що підтверджує факт незаконності будівництва автозаправної станції з підземними резервуарами.
Також 27.10.2022 слідчим СВ ВП №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Д.Сидорським було направлено запит вих. № 45.1/3-4326 начальнику Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про призначення перевірки щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства щодо самовільного зайняття частини земельної ділянки по вулиці Залізничників, 40 у м.Кривому Розі ткирозташування на ній самовільно збудованої автомобільної заправочної станції. Згідно з відповіддю від 09.11.2022 № 10-4-0.41-4750/2-22 на період дії воєнного стану організувати і здійснити заходи державного нагляду (контролю) не вбачається можливим відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 щодо припинення проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду.
В матеріалах зазначеного кримінального провадження знаходиться доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст.40 КПК України від 12.08.2022 № 45.1/3-417, видане слідчим СВ відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Сидорським Д.В. На виконання цього доручення оперуповноваженим СКП Ковшиком Владиславом складено рапорт, в якому зазначено, що на об`єктах автозаправної станції, розташованої за адресою:вулиця Залізничників, 40, м.Кривий Ріг, та на його колонках мається надпис «RLS» на червоному фоні. До адреси розташування об`єкта приїжджають автоцистерни з пальним та надписом «RLS» на червоному фоні та відвантажують пальне у резервуари. Згідно з чеками на придбання пального № 260303 та 260305 господарську діяльність з реалізації пального здійснює фізична особа-підприємець Забалуєв Олександр Вячеславович, ІПН НОМЕР_1 .
Працівниками Позивача також було здійснено купівлю пального на автозаправці, розташованій за адресою:вулиця Залізничників, 40 у м.Кривому Розі, і згідно з чеком № 336442 від 16.02.2023 особою, яка здійснює господарську діяльність по реалізації пального є фізична особа-підприємець Забалуєв Олександр Вячеславович, ІПН НОМЕР_1 (надалі -Відповідач 1).
При цьому, при пошуку Позивачем в мережі Інтернет інформації щодо мережі автозаправної станції, яка має логотип «RLS» на червоному фоні, було з`ясовано, що в мережі Інтернет існує офіційна сторінка з адресою rls.com.ua. Згідно з даними з цього офіційного веб-сайту мережі заправочної станції RLS засновником мережі автозаправочних станцій RLS є фізична особа-підприємець Решотка Сергій Павлович (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та в розділі «Заправки» цього сайту у мережу заправних станцій входить заправка, розташована за адресою: вулиця Залізничників, 40 у місті Кривому Розі.
Відповідно до інформації з бази даних YOUCONTROL ФОП Решотка Сергій Павлович має зареєстровану торгівельну марку RLS.
Відповідно до інформації з бази даних YOUCONTROL ФОП Решотка Сергій Павлович зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з розпорядженням Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19.05.2016 № Р-223/0/3-16 Про перейменування топонімів у населених пунктах області провулок Шверника у Тернівському районі міста Кривого Рогу було перейменовано на вулицю Паланкову…».
Щодо юридичного факту – наявностю кримінального провадження № 12020042050000132 від 03.07.2020р. за ознаками злочину, педебаченому ч.2 ст. 191-1 КК України, до якого провідний юрисконсульт Шрирхун Ірина Вікторівна була залучена в якості законного представника потерпілої сторони АТ «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно – монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» (т.1 а.с. 60), колегія суддів виходить з наступного:
Ефективність виконання завдань кримінального провадження досить часто залежить від недопущення вчинення протиправних дій, які можуть зашкодити досудовому розслідуванню. В цьому контексті невід`ємним «запобіжником» є процесуальний інститут нерозголошення відомостей досудового розслідування, який регламентується ст. 222 КПК України. 
Нерозголошення відомостей досудового розслідування є однією з умов, яка сприяє успішному розслідуванню кримінальних правопорушень, встановленню та притягненню винних осіб до відповідальності. Передчасне їх розголошення може негативно вплинути на хід і результати досудового розслідування, дати можливість винному приховати або знищити сліди злочину, речі, предмети і документи, що можуть бути джерелами доказів, сфальсифікувати докази, ухилитися від правоохоронних органів і суду тощо. Таким чином, розголошення відомостей досудового розслідування може завдати шкоди не тільки швидкому й об`єктивному дослідженню обставин кримінального провадження, а й законним інтересам потерпілого, свідка, інших учасників кримінального судочинства.
Відповідно до частини 1 статті 222 КК України, відомості досудового  розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
Відповідно до частини 2 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи письмового дозволу слічного або прокурора щодо розголошення позивачем відомостей кримінального провадження № 12020042050000132 від 03.07.2020р. за ознаками злочину, предебаченому ч.2 ст. 191-1 КК України, колегія суддів не приймає до уваги копії доказів з зазначенного крімінального провадження (т.1 а.с.61-77). 
Доводи апеляційної скарги в частині того, що : « ... На вищевказаній земельній ділянці самовільно збудовано автозаправну станцію.
З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2019 року Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки площею 0,4084 га за адресою: вул. Залізничників, 40 у м.Кривий Ріг, яка перебуває в постійному користуванні Позивача на підставі Державного акту на право постійного користування № 105 від 13.12.1993 року.
Актом перевірки номер 197-ДК/264/АП/09/01-19 встановлено, що земельна ділянка площею 0,4084га огороджена залізобетонним парканом. В межах земельної ділянки знаходиться бетонне покриття площею 0,1349га, на якому розташовано МАФ, газорозподільний пункт та ємність для скрапленого газу. В Акті перевірки зазначено, що земельна ділянка використовується для здійснення підприємницької діяльності за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину. За результатами перевірки контролюючим органом зроблено висновок про самовільне заняття земельної ділянки земель транспорту для здійснення підприємницької діяльності.
Також, на теперішній час триває досудовий розгляд у кримінальному провадженні, відомості про яке було внесено 03.07.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020042050000132 за ознаками злочину, передбаченого ч.З ст.1971 Кримінального кодексу України.
В межах зазначеного кримінального провадження було проведено огляд місця події, про що 29.04.2021 складено протокол (копія є в матеріалах справа), в якому зафіксовано факт розміщення на земельній ділянці по вулиці Залізничників (колишня назва – Ленінського Комсомолу), 40 у місті Кривому Розі автозаправної' станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину. В протоколі огляду місця події зокрема зазначено, що «територія має прямокутну форму, по периметру огороджену бетонним парканом (бетонні плити)»...
… Судом першої інстанції не було надано належної оцінки вищевказаним документальним доказам.
Аналізуючи дані, викладені в протоколі огляду місця події від 29.04.2021, складеного слідчим Відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Д.Сидорським, в Акті перевірки номер 197-ДК/264/АП/09/01-19, Акті комісійного обстеження від 08.02.2023, можна зробити висновок, що в площу 0,1349га, зазначену в Акті перевірки номер 197-ДК/264/АП/09/01-19 як зайняту під автозаправну станцію, включено тільки бетонне покриття, на якому розташовані МАФ, газорозподільний пункт та ємність для скрапленого газу. Однак протоколом огляду місця події зафіксовано факт наявності на земельній ділянці, окрім об`єктів, зазначених в Акті перевірки номер 197-ДК/264/АП/09/01-19, підземних резервуарів дизельного палива та бензину. Актом від 08.02.2023 в межах земельної ділянки площею 0,4084га зафіксовано наявність тимчасової будівлі, де розташовані касир та заправники, трьох заправних колонок (бензин, дизельне пальне, газ), ємності з газом, двох підземних ємностей з паливом, заасфальтованої площадки, тобто всіх об`єктів самовільно збудованої автозаправної станції на земельній ділянці розміром 0,3920га.
Враховуючи знаходження на земельній ділянці площею 0,4084га тільки одного об`єкту Позивача - сховища цивільної оборони № 14727 площею 0,0164га, вся інша частина земельної ділянки площею 0,3920га використовується Відповідачами для здійснення господарської діяльності з продажу пального для автотранспорту відповідно розташування автозаправної станції.
Самовільне зайняття земельної ділянки, розташованої по вул. Залізничників, 40 у місті Кривому Розі та знаходиться в постійному користуванні Позивача, її забудову та проведення на ній господарській діяльності, здійснюють Відповідачі у справі: Фізична особа-підприємець Решотка Сергій Павлович (Відповідач-1) та Фізична особа-підприємець Забалуев Олександр В`ячеславович (Відповідач-2), що підтверджено наявними у справі документальними доказами.
Так, в межах кримінального провадження №12020042050000132 було проведено слідчі дії, в ході яких було з`ясовано, що на об`єктах автозаправної станції, розташованої за адресою: вулиця Залізничників, 40, м.Кривий Ріг, та на його колонках мається надпис «К.Ь8» на червоному фоні. До адреси розташування об`єкта приїжджають автоцистерни з пальним та надписом «КЬ8» на червоному фоні та відвантажують пальне у резервуари. Згідно з чеками на придбання пального №№ 260303, 260305 господарську діяльність з реалізації пального здійснює фізична особа- підприємець Забалуєв Олександр В`ячеславович, ІПН НОМЕР_1 .
Згідно з даними офіційного веб-сайту мережі автозаправної станції КЈ8 гіз.сот.иа. засновником мережі автозаправних станцій КЬ8 є фізична особа-підприємець Решотка Сергій Павлович (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та в розділі «Заправки» цього сайту у мережу заправних станцій входить заправка, розташована за адресою: вулиця Залізничників, 40 у місті Кривому Розі. Відповідно до інформації з бази даних ҐОИ СОУТКОЕ ФОП Решотка Сергій Павлович має зареєстровану торгівельну марку К.Ь8.
Жодних дозвільних документів на використання вказаної земельної ділянки, її забудову Позивач не надавав ні Відповідачу -1, ні Відповідачу -2.
Згідно з відповіддю начальника Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю від 07.11.2022 № 12/26-19/427 (копія є в матеріалах справи), на запит слідчого СВ ВП №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Дмитра Сидорського в межах кримінального провадження №12020042050000132 від 03.07.2020, в Єдиній Державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація щодо декларативних та дозвільних документів по вказаному об`єкту будівництва (автозаправна станція з підземними резервуарами по вулиці Залізничників, 40 у м Кривому Розі); документи, які дають право на виконання будівельних робіт, а також прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта замовник до відділу не подавав, що підтверджує факт незаконності будівництва автозаправної станції з підземними резервуарами…» відхиляються колегією суддів як такі, що побудовані на недопустимих в розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України доказів.
Відповідно до частиини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України: 
1. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
З урахуванням відсутності спору, щодо того, що на час вирішення даного спору в суді, земельні ділянки площею 2,3175 га та 0,4084 га за адресою: Дніпропетровська область, Довгинцівський район, вул. Залізничників (колишня вул. Ленінського Комсомолу), 40 перебувають в постійному користуванні Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (позивач) згідно з державним актом від 13.12.1993 року № 105, відповідні докази щодо сплати позивачем податку за користування земельними  ділянками площею 2,7259 га, 9 817 975,70 грн., 0,4084 га - 1 470 949,51 грн, земельного податку, відповідні докази (т.1 а.с. 78-83). не приймаються до уваги колегіє суддів як неналежні в розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України.
Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що підтверджують позов. Підстави позову, які підтверджують, що спірне право належить позивачу, а на відповідача покладено певні обов`язки, становлять активну підставу. До їх складу входять також факти, які обґрунтовують належність доказів до справи, те, що позивач і відповідач є суб`єктами прав та обов`язків спірних правовідносин. Пасивну підставу позову становлять факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на заперечення права позивача або утвердження за собою права, яке йому не належить. Ці факти обґрунтовують потребу подання позову та захисту прав чи інтересів позивача. Вони свідчать, що право позивача порушене, оспорене чи невизнане, є загроза його порушення чи потреба у зміні існуючих між сторонами правовідносин.
Не вдаючись до теоретичних дискусій з надмірно ускладненою проблемою поняття про підставу позову, колегія суддів зауважу, що для потреб практичної діяльності, позивачу досить усвідомлювати, що на підтвердження своїх вимог потрібно подати фактичні дані (відомості про факти), тобто те, що можна назвати матеріально-правовою складовою підстави позову. Але при цьому такі дані мають встановлюватись передбаченими та дозволеними процесуальним законом засобами, вичерпний перелік яких вміщено в Главі 5. «Докази та доказування»  Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частин 1,3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України: 
1. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
3. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Оскільки текст апеляційної скарги не містить посилань на помилковість дій місцевого господарського суду в частині не призначення у справі земельно – технічної експертизи, колегія суддів відхиляє відповідне клопотання апелянта, як таке, що суперечить вищенаведеним положенням частин 1,3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частни 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … 08.02.2023 працівниками АТ «Укрзалізниця» було проведено комісійне обстеження вищевказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості), про що було складено Акт та зроблено фотофіксацію (копії фотознімків та Акту є в матеріалах справи).
Так, під час комісійного обстеження частини земельної ділянки розміром 0,4084га було встановлено, що на земельній ділянці по вулиці Залізничників, 40 у місті Кривому Розі, право постійного користування якою надано Позивачу, самовільно збудована автозаправна станція, яка складається з тимчасової будівлі, де розташовані касир та заправники, трьох заправних колонок (бензин, дизельне пальне, газ), ємності з газом, двох підземних ємностей з паливом, заасфальтованої площадки. Вивіски з назвою АЗС чи даними про власника заправної станції відсутні; на заправних колонках та на вивісці про вартість пального при в`їзді на автозаправку є логотипи мережі автозаправних станцій «КТ8».
Також, Актом встановлено, що на земельній ділянці площею 0,4084га знаходиться сховище цивільної оборони № 14727 (інв. № 8970100008380), що належить Позивачу на праві господарського відання на підставі свідоцтва про право власності від 17.04.2008 САВ №950443, Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2015 № 35833357. Площа забудови під сховище складає 0,0164га…» .
З урахуванням вищевикладенного, колегія суддів погоджується з загальним висновком суду першої інстанції про те, що  Позивач під час розгляду справи не довів точного місяця розташування, конфігурації та меж, земельної ділянки, захист прав щодо користування якою, є предметом заявленого позову, а також, не визначив точне розташування, конфігурацію та межі самовільно зайнятої земельної ділянки, що виключає підстави для задоволення позову відповідно до визначеного ним предмету позову і сформульованих вимог.
          Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що : " ... Наявні у справі документальні докази в повній мірі підтверджують факт знаходження самовільно збудованої автозаправної станції в межах земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (Позивач) згідно з Державним актом №105 від 13 грудня 1993 року, та вказують на порушення права Позивача на використання даної земельної ділянки...".
    Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
       Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
          Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що: " ... Відповідачами по справі не було надано до суду першої інстанції жодних доказів на спростування фактів, викладених в позовній заяві...", а обов`язок несення негативних наслідків пов`язаних з нереалізацією апелянтом усіх процесуальних інструментів, наданих йому  Главою 5 Господарського процесуального кодексу України цілком узгоджується з вимогами статті 74 та частин 3,4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України. 
Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до цитування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини відхиляються колегією суддів як такі, що за своєю суттю є лише правовою підставою заявлених позовних вимог і , за відсутності належних і допустих в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження відповідних юридичних підстав заявлених позовних вимог, не можуть бути самі по собі підставою для скасування рішення суду, яке є предметом апеляційного оскарження.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
Відповідно до п.1 ч.1  ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1  статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4  статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023 у справі №904/1661/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 4026,00 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023 у справі №904/1661/23 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023 у справі №904/1661/23 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4026,00 грн покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця".
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.03.2024.

Головуючий суддя                                                            М.О. Дармін

Суддя                                                                                          О.Г. Іванов

Суддя                                                                                          О.В. Чус