КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження:№ 22-ц/824/4434/2023                                                                           

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            11 жовтня 2023 року                                                                       м. Київ
                                                                                                             Справа № 752/19426/18
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В., Рейнарт І.М.   
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги :  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка подана представником Орловим Олександром Олеговичем , та ОСОБА_3 , яка подана представником Драпак Дмитром Анатолійовичем , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року 
та апеляційні скарги ОСОБА_3 , яка подана представником Драпак Дмитром Анатолійовичем , та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка подана представником Орловим Олександром Олеговичем , на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року, ухвалене  у складі судді Мазура Ю.Ю., 
у справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, розірвання договору підряду, відшкодування збитків та моральної шкоди та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені за договором підряду,
 
встановив:
 
У вересні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до  відповідача ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживача, розірвання договору підряду, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.11.2017 року  між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір підряду №301117, відповідно до умов якого підрядник ФОП ОСОБА_1 зобов`язався виконати ремонтні роботи класу «Стандарт» об`єкту загальною площею 58 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п. 3.2. договору підряду сторони погодили, що ціна договору є плаваючою, оскільки може змінюватися при наявності додаткових робіт. 
Вартість договору відповідно до «Специфікації на роботи та матеріали» (додаток №1 до цього договору) складає 90 071,53 грн. На виконання умов договору підряду ОСОБА_3 передала ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 22 408 грн. у якості авансу для придбання матеріалів та проведення ремонтних робіт на об`єкті. У п. 4.2.3. договору підряду встановлено, що для уникнення непорозумінь, сторони підтверджують, що замовник приймає фактично виконані роботи та підписує акт приймання виконаних робіт в частині їх фактичного обсягу протягом п`яти робочих днів з моменту їх отримання від підрядника на підставі розцінок, затверджених «Специфікацією робіт та матеріалів», або надає обґрунтовані письмові зауваження з переліком виявлених недоліків. Графіком виконання робіт, який міститься в додатку №3 до договору підряду, встановлено, що кінцевим терміном виконання ремонтних робіт є 07.02.2018. 
ФОП ОСОБА_1 06.02.2018 надіслав на електронну адресу ОСОБА_3 фінішний кошторис, відповідно до якого підрядником було фактично виконано роботи на загальну вартість 100 361,16 грн. Проте ОСОБА_3 , посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» вказує на те, що ФОП ОСОБА_1 не були виконані договірні зобов`язання та не було якісно та в повному обсязі виконано роботи, передбачені договором підряду та додатками до нього.
З огляду на наведене, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, позивач ОСОБА_3 просила :
- розірвати договір підряду від 30.11.2017 №301117, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 ; 
- стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування майнових збитків у розмірі 118 259,95 грн., з яких: 70 458,05 грн. - відшкодування вартості ремонтно-відновлювальних робіт; 19 611,90 грн. - відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг; 7390,00 грн. - відшкодування витрат із оплати послуг теплопостачання; 20 800 грн. - відшкодування витрат із оплати зберігання меблів; 
- стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 424 641,41 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 20200 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.
 
Відповідачем подано до суду зустрічний позов, у якому ФОП ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 суму заборгованості за договором підряду від 30.11.2017 №301117 у розмірі 77 953,16 грн., пеню у розмірі 3010,84 грн., 3 % річних у розмірі 7022,18 грн., інфляційні втрати у розмірі 13 969,18 грн., судовий збір у розмірі 1019,55 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 20 000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 32 800 грн.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що на виконання умов договору підряду від 30.11.2017 №301117, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 , останній виконав ремонтні роботи належної якості та у визначений договором строк загальною вартістю 100361,16 грн. Проте, ОСОБА_3 безпідставно відмовляється виконувати договірні зобов`язання та сплатити грошові кошти за виконані роботи.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року первісний позов ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживача, розірвання договору підряду, відшкодування збитків та моральної шкоди - задоволено частково.
Розірвано договір підряду від 30.11.2017 №301117, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 .
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитки у розмірі                  66258,86 грн. та моральну шкоду у розмірі  10 000 грн. 
У решті позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені за договором підряду - відмовлено.
 
Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_3 - адвоката Драпака Д.А. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 752/19426/18 задоволено частково.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2691 грн. 
В іншій частині заявлених вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача   ОСОБА_3  - Драпак Д.А. звернувся з апеляційною скаргою,  в якій просить частково скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.  
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивач не погоджується з висновками суду щодо відмови у стягненні майнових збитків :  19 611,90 грн. - відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг; 7390 грн. - відшкодування витрат із оплати послуг теплопостачання; 20 800 грн. - відшкодування витрат із оплати зберігання меблів. Судом першої інстанції проігноровано доводи позивача стосовно того, що ФОП ОСОБА_1 було завдано збитків  позивачу комплексом взаємопов`язаних неправомірних дій, які полягають у порушенні зобов`язання за договором підряду №301117, неповному та неякісному виконанні робіт, приписуванні у документах робіт, які насправді ним не виконувались. 
Крім того, відповідач, будучи особою, яка професійно (на його переконання) надає послуги з ремонту приміщень, не міг не розуміти і не знати, що роботи ним виконані не якісно (що в подальшому і було підтверджено проведеними будівельно-технічними експертизами). Проте, він обрав позицію заперечення очевидного, що призвело до звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_3 понесла додаткові витрати майнового характеру (майнова шкода), що в силу вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України та пп. 2, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» так само підлягають відшкодуванню.
Так, за період з березня 2018 року по серпень 2019 року (по дату завершення проведення двох судових будівельно-технічних експертиз) ОСОБА_3 сплачувала комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 , хоча з вини ФОП ОСОБА_1 ремонт так і не був завершений, у зв`язку з чим ОСОБА_3 не могла користуватися вказаною квартирою за призначенням. 
Крім того, правомірно очікуючи завершення ремонту в квартирі в лютому 2019 року, ОСОБА_3 замовила виготовлення та встановлення меблів у квартиру (Договір №ФОЮ80 від 27.10.2017 із ТОВ «Фьюче офіс»). Меблі було виготовлено вчасно, однак у зв`язку з тим, що був не закінчений ремонт з вини ФОП ОСОБА_1 , вони не могли бути доставлені та змонтовані в квартирі за призначенням. Відповідно ТОВ «Фьюче офіс» змушене було зберігати меблі на своєму складі й за це зберігання (в силу п. 4.3. Договору №ФО1080 від 27.10.2017, ОСОБА_3 заплатила 20 800 грн. Отже, вказана сума грошових коштів є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_3 , адже зберігання меблів було вимушеним. 
Незважаючи на вищевикладене, відмовляючи в задоволені позовних вимог про відшкодування додаткової майнової шкоди, суд лише послався на те, що вказані позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні положень ст.ст. 76-80 ЦПК України, при цьому не аргументував вказаний висновок належними доводами, а також з яких саме міркувань виходив суд, визнаючи відповідні докази неналежними та недопустимими. 
Вказує, що у позові ОСОБА_3 , поданому в порядку уточнення позовних вимог, а також у заяві про збільшення позовних вимог у частині стягнення пені, з метою проведення відповідного розрахунку розміру пені, яка підлягає стягненню, було взято за основу дані про вартість фактично виконаних робіт саме з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849 (судовий експерт Сверида О.М. ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа»). 
Таким чином, було встановлено вартість невиконаних робіт в розмірі 16 478 грн. 13 коп. як різниця між договірною вартістю робіт (90 071 грн. 53 коп.) та вартістю фактично виконаних робіт згідно з висновком експертизи №2849 (73 593 грн. 40 коп.). Отже, позивач ОСОБА_3 , з урахуванням ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у своєму позові вказала про те, що з ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня у розмірі 3% саме від вартості невиконаних робіт (16 478 грн. 13 коп.), яка за період з 08.02.2018 по 15.06.2020 становить 424 641 грн. 41 коп. При цьому, основним та єдиним доказом вартості невиконаних робіт був лише підготовлений та наданий до суду висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849 (судовий експерт Сверида О.М. ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа»), який станом на дату подання позову (в порядку уточнення) та заяви про збільшення позовних вимог у частині стягнення пені не було визнано недопустимим доказом, а тому позивач ОСОБА_3 правомірно розраховувала на його дійсність та обґрунтованість в цілому.
Вказує, що визнання судом недопустимим доказом висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849, фактично позбавляє змоги визначитися з розміром вартості частини невиконаних робіт, а тому, за правилами ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» для розрахунку розміру пені суду слід було застосовувати загальний розмір вартості робіт, тобто 90 071 грн. 53 коп., що б у свою чергу відповідало належному способу захисту прав позивача ОСОБА_3 , але судом проігноровано.
Визнаючи недопустимим доказом висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849, в оскаржуваному рішенні наведено доволі суперечливий висновок про те, що вказане свідчить про факт втручання інших осіб в проведення судової експертизи, а саме керівника ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа». 
Крім того, визнаючи розмір компенсації в розмірі 10 000 грн., що підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, судом не прийнято належним чином до уваги фактичні обставини справи, характер та глибину пов`язаних з невиконанням договору підряду моральних страждань, і понесених з цим незручностей, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. Зокрема, не прийнято до уваги те, що унаслідок невиконання ФОП ОСОБА_1 якісного ремонту в квартирі позивача ОСОБА_3 , остання більше як 1,5 роки не могла нею користуватися за призначенням як житлом. Претензії щодо якості ремонту, неповноти ремонтних робіт та вимоги про виправлення недоліків ремонту з самого початку і до завершення судового розгляду в Голосіївському районному суді м. Києва, повністю заперечувалися ФОП ОСОБА_1 , він самостійно й довільно тлумачив умови договору, його спілкування із позивачем та її представником часто переростали в конфлікт з висловленням образ в сторону позивача ОСОБА_3 .
В позасудовому порядку досягти домовленостей з ФОП ОСОБА_1 так і не вдалося, позивач ОСОБА_3 змушена була звертатися до суду за захистом своїх прав, при цьому позивач більше як 1,5 роки зберігала свою квартиру без ремонту з метою проведення будівельно-технічних експертиз, які було завершено тільки в серпні 2019 року. Варто врахувати і тривалий час судового розгляду в Голосіївському районному суді м. Києва, який затягнувся майже на 4 (чотири) роки, при цьому затягування судового розгляду відбувалося здебільшого з вини ФОП ОСОБА_1 . 
Позивач ОСОБА_3 змушена витрачати свій час для вирішення спірних питань в судовому порядку, що негативно позначається на її психологічному та фізичному стані, і призводить до моральних страждань. З урахуванням викладеного, заявлений розмір для відшкодування моральної шкоди в 20 000 грн. абсолютно повністю відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості з огляду на характер порушення прав позивача ОСОБА_3 , як споживача, та тривалий час позасудового та судового вирішення спірних питань з метою захисту та поновлення порушених прав. Крім того, судом безпідставно відмовлено у стягненні витрат на проведення експертизи у розмірі 20 200 грн. 
 
Не погоджуючись з додатковим рішенням, представник позивача ОСОБА_3  - Драпак Д.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити додаткове рішення та прийняти рішення, яким стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 660 грн. 50 коп., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
Вказує, що судом помилково визначено пропорційність без урахування всіх задоволених позовних вимог, як майнового так і немайнового характеру. Отже, визначаючи пропорційність задоволених вимог, необхідно враховувати кожну вимогу (немайнового та майнового характеру) окремо. Вважає, що пропорційність задоволених позовних вимог згідно з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31.08.2022 року визначена не коректно, а тому розмір витрат, які поніс позивач за первісним позовом на правничу допомогу також визначена в додатковому рішенні від 05.10.2022 року невірно. Звертає увагу на те, що вірним слід вважати наступну формулу пропорційності задоволених позовних вимог: (100% (позовна вимога про розірвання договору) + 56% (вимога про стягнення матеріальних збитків) + 50% (вимога про стягнення моральної шкоди) + 0% (вимога про стягнення пені згідно Закону України «Про захист прав споживачів»)): 4 (кількість позовних вимог) = 51,5 %.
Тому, з урахуванням положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за первісним позовом ОСОБА_3 підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу у розмірі 10 660,50 грн., що складає 51,5 % від 20 700,00 грн. підтверджених витрат на правничу допомогу, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Не погоджуючись з  рішенням суду, представник відповідача ФОП ОСОБА_1  - Орлов О.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3   - відмовити, зустрічний  позов ФОП ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.  
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що  позивачем ОСОБА_3 при поданні первісного позову до суду не були заявлені вимоги про розірвання договору підряду № 301117 від 30 листопада 2017 року та інших вимог, які зазначаються в позовній заяві (у порядку уточнення). Звертає увагу на те, що у позовній заяві (у порядку уточнення позову) зазначено нові вимоги, які по своїй суті не є збільшенням (уточненням) позовних вимог, а є новими позовними вимогами, які ґрунтуються на інших підставах, що свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову. Тобто фактично це нові вимоги, які у даному випадку можуть бути заявлені шляхом подання іншого позову. 
Уточнена позовна заява ґрунтується на статті 852 ЦК України, яка передбачає, що за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків та на статті 651 ЦК України, яка визначає самостійні підстави для зміни або розірвання договору (у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом). Отже, підстава позову також була змінена, що свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову. 
Вказує, що висновок експерта Шкребтія В.Г. від 16.07.2019 №1-16/07 не підлягав оцінці судом першої інстанції як доказ у справі та повинен бути відхилений у зв`язку з невідповідністю його принципам належності, допустимості та достатності.
Судом першої інстанції не було взято до уваги та не прийнято в якості належного та допустимого доказу висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849 ( судовий експерт Сверида О.М.) з посиланням на те, що даний висновок експерта було складено із порушенням приписів Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, без додержання визначеного законом порядку призначення судового експерта та без забезпечення відсутності втручання інших осіб в проведення судової експертизи. 
Проте, висновок експерта Шкребтія В.Г. від 16.07.2019 №1-16/07 має схожі порушення, однак не зважаючи на дані порушення, вказаний  висновок експерта був взятий судом першої інстанції до відома як належний та допустимий доказ у справі.
Крім того, експертом Шкребтій В.Г. було грубо порушено вимоги ст. 107 ЦПК України, п. 2.3. Інструкції, оскільки останній самостійно збирав матеріали, які підлягають дослідженню, вибирав вихідні дані для проведення експертизи, а також вступав у не передбачені порядком проведення експертизи контакти з особами, які прямо чи опосередковано зацікавлені в результатах експертизи. Експерт використовує вхідні данні вибірково, а також виходить за межі своїх повноважень при наданні юридичної оцінки Акту виконаних робіт, оскільки не підписаний  замовником ОСОБА_3 , що суперечить домовленості між сторонами. 
Також експертом  у висновку не встановлено конкретне місце, розмір та площа напливів, нерівностей та борозен від шпателю, також відсутні посилання на конкретні фотознімки, які підтверджують дане судження. Дане судження є не обґрунтованим, упередженим та таким, що не відповідає методикам проведення судових експертиз. Експерт не пояснив природу утворення нашарувань пилу і як це пов`язане з не проведенням ґрунтування та не провів додаткових досліджень на наявність фактичного нанесення ґрунту. Окрім того, необхідно звернути увагу, що дана експертиза проводилась не менш ніж через 18 (вісімнадцять) місяців після припинення виконання ремонтних робіт.
Стверджує, що даний висновок не відповідає нормам чинного законодавства України, та суперечить самому собі, оскільки експерт посилається на ДСТУ-Н Б А.3.1-23, яким встановлено норми відхилень (таблиця 9) для високоякісного, поліпшеного та звичайного класу проведення ремонтних робіт. При цьому відповідно до п. 1.1. договору підряду №301117 від 30.11.2017 ФОП ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання виконати ремонтні роботи класу «Стандарт», однак наявність відхилень (відповідно до таблиці 9 ДСТУ-Н Б А.3.1-23) визначені як високоякісні, експерт робить висновок, що ремонтні роботи проведені неякісно. 
Посилається на те, що  укладений між сторонами договір підряду №301117 від 30.11.2017 року «Про надання послуг з ремонту приміщення» не встановлює критеріїв якості до виконаних ремонтних робіт. Проте, в пункті 2.4. договору  визначено, що підрядник виконує роботи згідно з вимогами «Технічного завдання», яке є невід`ємним додатком даного договору. Умовами договору передбачено, що «Технічне завдання» надається підряднику (виконавцю) замовником. Однак замовником не було надано «Технічного завдання» підряднику як того вимагалося договором та не деталізовано вимог до якості робіт.
Вказує, що, за увесь час виконання ремонтних робіт класу «Стандарт», ФОП ОСОБА_1 , як підряднику по договору підряду не було надано (подано) замовником ОСОБА_3 жодного обґрунтованого письмового зауваження, щодо якості ремонтних робіт та не було подано жодної вимоги щодо усунення недоліків, або надання документації за договором підряду. Замовника все влаштовувало до моменту настання остаточних розрахунків за вищевказаним договором. Звертає увагу, що не існує жодного документа, який підтверджував би наявність представника у замовника під час проведення ремонтних робіт. Твердження ОСОБА_5 про те, що він на початку та під час здійснення підрядних робіт робив зауваження ФОП ОСОБА_1 як представник ОСОБА_3 (замовника),  нічим не підтверджується, жодних документів, що посвідчують та підтверджують повноваження представника, замовником не було надано.
Вважає, що висновки суду першої інстанції та задоволення позовних вимог щодо розірвання договору підряду є такими, що не відповідають нормам абзацу 2 п.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: «якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася». Тому, позивач не може повністю розірвати договір, так як фактично на момент виникнення претензій роботи за договором були повністю виконані.
Наголошує, що відповідно до п. 3.2. договору, зокрема, вартість договору відповідно до «Специфікації на роботи та матеріали» складає: 90 071 грн. 53 коп.; пунктом 3.1. договору передбачено, що ціна договору є плаваючою, оскільки може змінюватися при наявності додаткових робіт. Пунктом 4.1. договору було передбачено, що вартість робіт складається з «Специфікації робіт та матеріалів» (додаток №1), згідно з проектом, якщо надається. В п. 4.2.3. договору зазначено, що для уникнення непорозумінь, сторони підтверджують, що замовник приймає фактично виконані роботи та підписує акт приймання виконаних робіт в частині їх фактичного обсягу протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх отримання від підрядника на підставі розцінок, затверджених «Специфікацією робіт та матеріалів», або надає обґрунтовані письмові зауваження, з переліком виявлених недоліків. Згідно з п. 3.2. договору роботи за даним договором виконуються з використанням матеріалів підрядника, вартість яких врахована у ціну даного договору. 
Підрядником ФОП ОСОБА_1 додатково були виконані робити та закуплені матеріали для виконання таких робіт, які в усній формі обговорені із замовником ОСОБА_3 , та узгоджено в подальшому затвердити зміни до додатку №1 договору. Однак, ОСОБА_3 всіляко уникала такого затвердження. 
В зв`язку з чим, 06.02.2018 року ФОП ОСОБА_1 на електронну адресу ОСОБА_3   відповідно до п. 4.2.3. договору було направлено остаточний (фінішний) кошторис на фактично виконані ремонтні роботи, які було виконано. У остаточний (фінішний) кошторис було внесено додаткові роботи, що обговорювалися сторонами договору раніше. Підрядником ФОП ОСОБА_1 були фактично надані додатково за власні кошти роботи та закуплено додатково матеріали для виконання таких робіт. Оскільки підрядником відповідно до договору були фактично виконані додаткові роботи, та закуплено додаткові матеріали, початковий кошторис було збільшено.  Відповідно до умов договору замовник зобов`язаний оплатити та таким чином компенсувати фактично понесені витрати. 
Відповідно до графіку виконання ремонтних робіт, ФОП ОСОБА_1 було виконано ремонтні роботи передбачені договором та 06.02.2018 року, у встановлені строки, останній повідомив про завершення відповідних робіт, однак, позивач ОСОБА_3 відмовилася здійснити оплату виконаних робіт та по сьогоднішній день ФОП ОСОБА_1 не отримав оплату за виконану роботу та придбані матеріали. 
Звертає увагу, що моральну шкоду, яка нібито була отримана в результаті неналежного виконання підрядником ФОП ОСОБА_1 договору підряду, не підтверджуються наданими документами до позовної заяви (у порядку уточнення) у зв`язку з тим, що вони не відповідають принципам належності, допустимості та достатності відповідно до ЦПК України.
Крім того, щодо задоволення зустрічного позову фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені за договором підряду, зазначає, що загальна сума коштів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 станом на 11.11.2020 р. в результаті дій щодо невиконання умов договору підряду №301117 та уникнення сплати коштів за виконані ФОП ОСОБА_1 ремонтні роботи, складається з: 100 361,16 - 22 408 = 77 953,16 грн., де: 100 361,16 - загальна сума виконаних ремонтних робіт по договору; 22 408 - сплачена сума (внесений аванс) за виконання ремонтних робіт по договору; 77 953,16 - розмір заборгованості ОСОБА_3 за договором, що не була сплачена ФОП ОСОБА_1 та підлягає стягненню з ОСОБА_3 . 
Крім того з відповідача підлягає стягненню на користь ФОП ОСОБА_1 пеня в розмірі 3010,84 грн.; сума 3% річних за користування грошовими коштами за період з 13.02.2018 року по 17.02.2021 року складає 7022 грн. 18 коп.; інфляційні збитки за вказаний період прострочення складають 13969 грн. 18 коп. Таким чином, загальна сума коштів, що підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 складає 101 955,36 грн. Крім того, станом на 11.11.2020 ОСОБА_1 понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 32 800 грн.
 
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, представник відповідача ФОП ОСОБА_1  - Орлов О.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення та стягнути з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу пов`язану з підготовкою, поданням та розглядом даної апеляційної скарги у розмірі 3000 грн., посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
Вказує, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 всупереч вимогам ЦПК України не надано суду першої інстанції детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу необхідних для надання правничої допомоги.
Наголошує, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу необхідних для надання правничої допомоги представником ОСОБА_5 не було визначено у заяві про компенсацію (розподілу) судових витрат в рамках справи № 752/19426/18 та не подавався окремим додатком до даної заяви, проте було надано документи, які нібито підтверджували реальні роботи (надані послуги) виконані адвокатом та час затрачений представником (адвокатом) позивача за первісним позовом на виконання таких робіт. Однак, аргументи зазначені у заяві про компенсацію (розподілу) судових витрат в рамках справи № 752/19426/18 та документи надані до цієї заяви не дають підстав вимагати компенсації професійної правової (правничої) допомоги, оскільки з даних документів не зрозуміло, яку суму витрат у зв`язку з такою допомогою понесла ОСОБА_5 та за який об`єм робіт виконаних адвокатом та витрачений ним час.
Крім того, в договорі про надання правової допомоги № 36-ФО від 02.12.2020 р. зазначено, що договір від імені та в інтересах ОСОБА_3 укладає та підписує ОСОБА_5 на підставі довіреності № 1677 від 15.08.2018, однак, дана довіреність не була додана до заяви від 19.09.2022 р. про компенсацію (розподілу) судових витрат в рамках справи № 752/19426/18. Надані до заяви від 19.02.2022 р. платіжні документи, щодо здійснення відповідних платежів по договору про надання правової допомоги № 36-ФО від 02.12.2020 р., не є належними та достатніми доказами, так як не можна встановити, чи дійсно дані проплати були вчинені саме по договору про надання правової допомоги № 36-ФО від 02.12.2020 р. Відповідно до даних ксерокопій платіжних документів можна встановити, що платником є не ОСОБА_3 , а  ОСОБА_6 . 
Крім того, з договору про надання правової допомоги № 36-ФО від 02.12.2020 р. та платіжних документів не можна чітко встановити, чи дійсно розрахунок був проведений на рахунок адвоката Драпак Д.А., оскільки в зазначеному договорі в реквізитах сторін не зазначалися платіжні реквізити адвоката Драпака Д.А. , а в платіжних документах значаться різні карткові рахунки, які є особистими рахунки фізичної особи, а не суб`єкта господарювання адвоката Драпака Д.А. Отже, судом першої інстанції не було досліджено належним чином документи, що були подані представником ОСОБА_3 на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу  відповідача представник ОСОБА_3 - Драпак Д.А. , просить відмовити у задоволені апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31.08.2022 р.  Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що ремонтні роботи, які є предметом спірного договору підряду, не виконані належним чином ФОП ОСОБА_1 , таким чином, договір підряду від 30.11.2017 №301117, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 , підлягає розірванню та з відповідача за первісним позовом ФОП ОСОБА_1 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_3 підлягають стягненню збитки, а саме грошові кошти у розмірі 66 258,86 грн. - вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення недоліків опоряджувальних покриттів у квартирі, визначена відповідно до висновку судового експерта Шкребтій В.Г. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.07.2019 №1-16/07, як і усі інші збитки, що були заподіяні позивачу внаслідок неналежного виконання  робіт відповідачем за договором підряду.
 
У відзивах на апеляційні скарги позивача представник ФОП ОСОБА_1 - Орлов О.О. , просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_3  на  основне та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва  у справі №752/19426/18 у повному обсязі, а апеляційні скарги, що подані представником ОСОБА_1 - задовольнити. 
Зазначає, що квитанції по оплаті ОСОБА_3 комунальних послуг та квитанцій по оплаті ОСОБА_3 послуг із теплопостачання є нічим іншим як обов`язком власника перед обслуговуючими організаціями за надання житлово-комунальних послуг і ніяким чином не стосується правовідносин, що склалися відповідно до договору підряду № 301117 від 30.11.2017 року. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесення нею збитків з вини відповідача за договором  №ФО1080 про виконання роботи від 27.10.2017, укладеним між ТОВ «Фьюче офіс» та ОСОБА_3 , оскільки початок робіт  за даним договором ( контрольний замір квартири для виробництва меблів) мав бути виконаний лише після повного завершення ремонту у квартирі.  Позивачем не надано до справи  акт прийому-передачі виробів (виробу), що передбачений вказаним договором,  що в свою чергу не підтверджує факту повної оплати ОСОБА_3 замовлення та відповідно виконання умов договору. 
Роботи по договору були виконані ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі без порушень в терміни передбачені договором (Додаток №3). За увесь час виконання ремонтних робіт класу «Стандарт», ФОП ОСОБА_1 , як підряднику по підряду не було надано (подано) замовником ОСОБА_3 жодного обґрунтованого письмового зауваження, щодо якості ремонтних робіт та не було подано жодної вимоги щодо усунення недоліків, або надання документації за договором підряду. Замовника все влаштовувало до моменту настання остаточних розрахунків за вищевказаним договором.
 
В  судовому засіданні  представники позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та адвокат Драпак Д.А. підтримали апеляційну скаргу позивача, просили скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення у цій частині, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апеляційну скаргу відповідача просили відхилити.
            Відповідач ФОП ОСОБА_1   та його представник - адвокат Орлов О.О.  заперечували проти задоволення апеляційних скарг ОСОБА_3 та просили задовольнити  апеляційні скарги відповідача про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь заборгованості за договором підряду - вартості виконаних та неоплачених робіт і матеріалів,  а також пеню, 3 відсотки річних та інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання по оплаті виконаних робіт. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду  та додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги позивача та відповідача на основне рішення суду підлягають задоволенню  частково, а апеляційні скарги позивача та відповідача на додаткове рішення - задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.  
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  ремонтні роботи, які є предметом спірного договору підряду, укладеного між замовником ОСОБА_3 та підрядником ФОП ОСОБА_1 ,  не виконані належним чином ФОП ОСОБА_1 , таким чином, договір підряду від 30.11.2017 №301117 підлягає розірванню та з відповідача ФОП ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню збитки, а саме грошові кошти у розмірі 66 258,86 грн. - вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення недоліків опоряджувальних покриттів у квартирі АДРЕСА_1 , визначена відповідно до висновку судового експерта Шкребтій В.Г. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.07.2019 №1-16/07.
Не приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ  висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849, наданий ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» на  виконання вимог ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2018, суд першої інстанції виходив з того, що фактично експертиза була проведена незалежним експертом Сверидою О.М., який не є працівником державної спеціалізованої установи та  на момент складання висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849 він не перебував у штаті працівників ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа». Тому суд вважав, що  висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849 складений із порушенням приписів Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, без додержання визначеного законом порядку призначення судового експерта та без забезпечення відсутності втручання інших осіб в проведення судової експертизи.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_3 про стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_1 на її користь грошових коштів у розмірі 4199,19 грн. - збільшення вартості ремонтно-відновлювальних робіт у зв`язку зі зростанням цін на будівельні матеріали, що використовуються для проведення ремонтних робіт; інших майнових збитків, а саме : 19611,90 грн. - відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг;  7390 грн. - відшкодування витрат із оплати послуг теплопостачання; грошових коштів у розмірі 20 800 грн. - відшкодування витрат із оплати зберігання меблів, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені вимоги не підтверджені позивачем жодними належними та допустимими доказами у розумінні положень ст. ст. 76-80 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ФОП ОСОБА_1  пені в розмірі 424 641,41 грн., суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 розрахунок пені заснований на висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849, відповідно до змісту якого судовий експерт Сверида О.М. дійшов висновку, що вартість обсягів ремонтних робіт, виконаних ФОП ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 за договором підряду від 30.11.2017 №301117 складає 73 593,40 грн., проте вказаний висновок експерта складений з порушенням Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, та не є належним та допустимим доказом у справі.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції приймав до уваги фактичні обставини справи, характер та глибину пов`язаних з невиконанням договору підряду моральних страждань, і понесених з цим незручностей, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити частково та стягнути з ФОП ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 , суд виходив з того, що ремонтні роботи, які є предметом спірного договору підряду від 30.11.2017 №301117, не виконані належним чином ФОП ОСОБА_1 , тому відсутні правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь суми заборгованості за договором підряду від 30.11.2017 №301117 у розмірі 77 953,16 грн., пені у розмірі 3010,84 грн., 3 % річних у розмірі 7022,18 грн. та інфляційних втрат у розмірі 13 969,18 грн.
 
Проте погодитись з  викладеними висновками у повному обсязі неможливо,  оскільки вони не у повному обсязі відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права,  враховуючи наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, 30 листопада 2017 року між  ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір підряду №301117, відповідно до умов якого підрядник ФОП ОСОБА_1 зобов`язався виконати ремонтні роботи класу «Стандарт» об`єкту, загальною площею 58 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У свою чергу замовник ОСОБА_3 зобов`язалось створити умови для виконання робіт, прийняти роботи та забезпечити своєчасне фінансування.
Пунктом 2.4  договору визначено, що підрядник виконує роботи згідно з вимогами «Технічного завдання», яке є невід`ємним додатком даного договору.
Пунктом 2.13 договору визначено, що  замовник оплачує додаткові роботи ( у разі замовлення), що виконуються підрядником та складається додаток до даного договору, де узгоджуються терміни, об`єми та вартість вказаних робіт за взаємною згодою сторін.
Згідно п. 3.1. - 3.2  договору підряду сторони погодили, що ціна договору є плаваючою, оскільки може змінюватися при наявності додаткових робіт.
Роботи за даним договором виконуються з матеріалів підрядника, вартість яких врахована у ціну даного договору.  Вартість договору відповідно до «Специфікації на роботи та матеріали» (додаток №1 до цього договору) складає 90 071,53 грн.
Згідно з п.4.2.4 кінцеві  розрахунки з підрядником за виконані роботи здійснюються протягом 5 робочих днів після закінчення всіх передбачених договором робіт та підписання акту приймання-передачі повного комплексу фактично виконаних робіт, обсяги яких визначаються та підтверджуються представниками сторін.
Пунктом 5.1 договору визначено, що за порушення строків оплати, згідно умов договору, якщо це виникло не з вини підрядника, з замовника стягується  пеня в розмірі 0,2% від вартості робіт за кожний день прострочення, але не більше 3% від загальної суми договору.
На виконання умов договору підряду ОСОБА_3 передала ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 22408 грн. у якості авансу для придбання матеріалів та проведення ремонтних робіт на об`єкті.
Графіком виконання робіт, який міститься в додатку №3 до договору підряду, встановлено, що кінцевим терміном виконання ремонтних робіт є 07.02.2018.
У п. 4.2.3. договору підряду встановлено, що для уникнення непорозумінь, сторони підтверджують, що замовник приймає фактично виконані роботи та підписує акт приймання виконаних робіт в частині їх фактичного обсягу протягом п`яти робочих днів з моменту їх отримання від підрядника на підставі розцінок, затверджених «Специфікацією робіт та матеріалів», або надає обґрунтовані письмові зауваження з переліком виявлених недоліків. Підрядник в такому разі повинен усунути ці недоліки за власні кошти та власними силами в термін десять календарних днів з моменту їх виявлення. Якщо замовник протягом п`яти днів не надав обґрунтовані письмові зауваження та акт приймання виконаних робіт в частині їх фактичного обсягу вважається підписаним.
 
06.02.2018 ФОП ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу ОСОБА_3 фінішний кошторис, відповідно до якого підрядником було фактично виконано роботи на загальну вартість 100 361,16 грн.
ОСОБА_3 не погодила фінішний кошторис та 13.02.2018 надіслала на електронну пошту ФОП ОСОБА_1 свої письмові зауваження, у яких зазначила, що ремонтні роботи виконані неякісно та не в повному обсязі, а саме:
- щодо вирівнювання стелі по маячках : стеля у ванній, коридорі, кімнатах має суттєві видимі нерівності, маяки відсутні;
- безпіщане покриття стелі під фарбування  - видимі нерівності;
            - шліфування стелі нерівне, наявні напливи, видно стартову штукатурку;
Щодо фарбування стелі валиком : краска виявила всі нерівності, нерівномірно перекрила поверхню, вбачаються сліди стартової штукатурки;
            - безпіщана штукатурка стін під фарбування : стіни під фарбування не підготовлені, фінішна шпаклівка місцями витерта до стартової, що не забезпечить рівномірне фарбування;
            - ґрунтовка стін після шліфування не проводилась;
            - виведення кутів  стеля/стіна включено в кошторис вдруге, ця робота відсутня,
            - плитка покладена нерівно, наявні виступи, неякісно затерті шви, 
            - щодо супутніх робіт : отвори у плитці - наявні 16 штук, в кошторисі вказано - 22 штуки, - пакування сміття : вказано 60 мішків, але згідно з переліком виконаних робіт кількість мішків явно завищена( а.с. 23-24, т. 1).
У листі, надісланому на електронну пошту ОСОБА_3 ,  13 лютого 2018 року ФОП ОСОБА_1 зазначені недоліки у ремонтних роботах не визнав та не усунув,  а 21.02.2018 надіслав на адресу ОСОБА_3 акт приймання-здачі робіт для підписання замовником та вимогу про оплату грошових коштів за виконані роботи на суму 77 953,16 грн. ( загальна сума по остаточному кошторису - 100 361 грн. 16 коп. мінус  авансовий платіж 22 408 грн. ).
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року  за клопотанням представника відповідача було призначено  судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: який обсяг ремонтних робіт виконано фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 за договором підряду  № 301117 від 30.11.2017 року ;  яка вартість виконаних ремонтних робіт; чи відповідає якість виконаних робіт вимогам, що звичайно ставляться до робіт відповідного характеру; чи придатні виконані ремонтні роботи для звичайного використання робіт такого характеру.
На виконання вимог ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська незалежна судово-експертна установа» надало висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849, складений та підписаний судовим експертом Сверидою О.М. 
Не приймаючи до уваги зазначений висновок експерта, суд визнав його неналежним та недопустимим доказом, вважаючи, що  оскільки судовий експерти Сверида О.М. не перебував у штаті працівників ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа»,  складання висновку на бланку товариства  та з відтиском печатки товариства суперечить  п. 4.15. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, та свідчить про втручання керівника товариства у проведення експертизи. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим, виходячи з наступного. 
 
Відповідно до ч. 1 - 2, 5-6 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.  Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.  Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Частинами 1- 2 ст. 107 ЦПК України визначено, що матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням.  При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.
Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати.
     Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи.
    Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу»  судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Згідно зі ст. 7-1 вказаного Закону підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що до проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до п. 4.15. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, якщо експерт не є працівником державної спеціалізованої установи і працює на професійній основі самостійно, він засвідчує наданий ним висновок своїм підписом і печаткою із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків).
Відповідно до п. 14 Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах,  затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3505/514, залежно від характеру звернення за результатами його виконання відповідно до вимог процесуального законодавства України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, складаються такі підсумкові документи: «Висновок експерта», «Повідомлення про неможливість надання висновку», які виготовляються у двох примірниках, один з яких залишається у судового експерта.
Підсумковий документ, а також клопотання судового експерта оформлюються на бланку судового експерта, що не працює у державній спеціалізованій експертній установі, зразок та опис якого наведено у додатку 4 до цієї Інструкції.
У разі проведення експертизи двома і більше судовими експертами бланк судового експерта не використовується, а зазначаються реквізити усіх судових експертів.
Підсумковий документ та додатки до нього (схеми, картограми, фотографії тощо) підписуються судовим експертом та засвідчуються його печаткою (у разі наявності).
Відповідно до п. 15 Інструкції після виконання експертизи (дослідження) підсумковий документ надсилається разом з матеріалами справи та іншими документами, що надійшли за клопотанням експерта, органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).
У разі здійснення судовим експертом судово-експертної діяльності у складі юридичної особи підсумковий документ надсилається органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із супровідним листом цієї юридичної особи.
 
Як вбачається з матеріалів справи, проведення експертизи ухвалою суду було доручено експертам Київської незалежної судово-експертної установи, організаційно-правова форма діяльності якої відповідно до наданого статуту ( а.с. 193-200, т. 3) -  товариство з обмеженою відповідальністю, яке є юридичною особою приватного права, підприємницьким товариством. Предметом господарської діяльності товариства є проведення судових експертиз та експертних досліджень.
Супровідним листом від 01.08.2019 року за вих. №7216 до Голосіївського районного суду м. Києва було надіслано підготовлений Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №2849 від 31.07.2019 р., який було підписано судовим експертом Сверидою О.М.  та скріплено печаткою  ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа ( а.с. 130-131, т. 1).
Як зазначено у висновку,  на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2018 року у справі №752/19426/18, проведення судової будівельно-технічної експертизи було доручено судовому експерту Свериді О.М. 
На першій сторінці висновку на бланку ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» зазначено «Судовий експерт Сверида Олександр Миколайович»  та вказано , що свідоцтво №1828 видане рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 07.10.2016 року? вказано робоче місцезнаходження експерта - м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21, поверх 4.
Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 31 серпня 2022 року  судом першої інстанції було допитано експерта Свериду О.М. , який надав роз`яснення та підтримав складений ним висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №2849 від 31.07.2019 року. 
За повідомленням директора ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» на запит адвоката Драпака Д.А.,  судовий експерт Сверида О.М. перебуває з Установою  у цивільно-правових відносинах відповідно до чинного законодавства  України та проводить судові експертизи в межах своїх спеціальних знань та відповідної кваліфікації, неодноразово підтвердженої Міністерством юстиції України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що викладення висновку судового експерта на бланку ТОВ «Київська незалежна  судово-експертна установа», з прикладенням печатки зазначеної установи,  при тому, що ухвалою суду  від 11.12.2018 року проведення судової будівельно-технічної експертизи було доручено саме цій установі, без визначення певного експерта,  не свідчить  про  втручання керівника товариства в проведення зазначеної судової експертизи та не дає підстав вважати, що висновок судового експерта є недопустимим доказом у даній справі. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача в цій частині щодо належності та допустимості доказу -  висновку судового експерта Свериди О.М. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи.  
 
Доводи апеляційної скарги відповідача та його представника полягають у тому, що, не зважаючи на аналогічні порушення, допущені ТОВ Український центр судових експертиз»,  суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги висновок судового експерта Шкребтія В.Г. з огляду на те, що експертом було порушено вимоги ст. 107 ЦПК України, п. 2.3. Інструкції, оскільки останній самостійно збирав матеріали, які підлягають дослідженню, вибирав вихідні дані для проведення експертизи, а також вступав у не передбачені порядком проведення експертизи контакти з особами, які прямо чи опосередковано зацікавлені в результатах експертизи.
    Проте колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги відповідача, враховуючи, що висновок експерта № 1-16/07 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи складено  судовим експертом Шкребтієм В.Г.  за заявою представника позивача ОСОБА_5 , то відповідно до ч. 1 ст. 107 ЦПК України  саме представник позивача і надавав матеріали, необхідні для проведення експертизи, оскільки експертиза проводилась за його замовленням.
Також,  враховуючи, що із заявою про проведення будівельно-технічну експертизу для подальшого надання висновку до суду представник позивача ОСОБА_5 звернувся до ТОВ «Український центр судових експертиз», за  повідомленням директора ТОВ «Український центр судових експертиз» експерт Шкребтій В.Г. був залучений для проведення експертизи на договірних засадах ( а.с. 34, т. 3),  висновок  судового експерта Шкребтія  В.Г.  підписаний ним особисто з прикладенням печатки судового експерта, у висновку зазначено  про наявність у нього свідоцтва судового експерта № 1648 від 23 серпня 2013 року, виданого на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, апеляційний суд дійшов висновку, що саме лише використання бланку ТОВ «Український центр судових експертиз» для виготовлення висновку судового експерта Шкребтія В.Г. не  дає підстав вважати зазначений висновок недопустимим та неналежним доказом у справі. 
 
Враховуючи викладене, колегія суддів  вважає за необхідне  прийняти до уваги обидва висновки судових експертів : висновок судового експерта Свериди О.М. від 31.07.2019 року та висновок судового експерта Шкребтія В.Г. від 16.07.2019 року, які  в цілому не суперечать один одному.
Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2019 №2849, судовий експерт Сверида О.М. дійшов наступних висновків: 
- вартість обсягів ремонтних робіт виконаних ФОП ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 за договором підряду від 30.11.2017 №301117 складає 73 593,40 грн.; 
- згідно об`ємів підрядника вартість робіт з виносу і вивезення будівельного сміття, пакування будівельного сміття, подачі матеріалів відповідно до погоджених сторонами розцінок складає 3060 грн. 20 коп.
 - виконані роботи з безпіщаного покриття стелі під фарбування у зв`язку з наявністю на поверхні стелі напливів, нерівностей, борозни від шпателю та відхилення площини стелі до 4 мм у приміщенні житлової кімнати, об`єднаної з коридором, не відповідають вимогам п. 8.4.8 ДСТУ-Н Б В.2.6.-212:2016 «Настанова з виконання робіт із застосуванням сухих будівельних сумішей» та таблиці №9 ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд»; 
- фарбування стелі виконано по поверхні належно не підготовленій до фарбування, що не відповідає п. 3.12 ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд»; 
- виконані роботи з безпіщаного покриття стін під фарбування у зв`язку з наявністю на поверхні сіро-жовтих плям не відповідають вимогам п. 8.4.8 ДСТУ-Н Б В.2.6.-212:2016 «Настанова з виконання робіт із застосуванням сухих будівельних сумішей»; 
- в окремих місцях виконані роботи з заповнень швів облицювання стін керамічних плиток у зв`язку з наявністю нерівності швів не відповідають вимогам п. 9.3.3. ДСТУ-Н Б В.2.6.-212:2016 «Настанова з виконання робіт із застосуванням сухих будівельних сумішей», п. 3.58. ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд.
- допустимі виступи суміжних плиток на поверхні облицювання стін вимогами нормативних документів не передбачені. Даний недолік може бути пов`язаний як з неякісним виконанням робіт, так і з відмінністю геометричних розмірів плиток.
Влаштування облицювання плиткою підлоги в районі водозабірної решітки у санвузлі нижче рівня водозабірної решітки призводитиме до затримки води на поверхі облицювання.
- надати висновок, чи придатні ремонтні роботи , виконані фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , станом на 13.02.2018 року, для звичайного використання робіт такого характеру, неможливо,  оскільки нормативні документи не встановлюють та не дають поняття придатності чи непридатності оздоблювальних робіт, а містять вимоги щодо якості виконаних оздоблювальних будівельних робіт при їх прийняття у виконавців (підрядників/ будівельників) ( а.с. 131- 179, т. 1).
 
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.07.2019 №1-16/07, проведеної за заявою представника позивача ОСОБА_5, наданого ТОВ «Український центр судових експертиз», судовий експерт  Шкребтій В.Г. прийшов до наступних висновків:
              Відповідно до аналізу виявлених недоліків опорядження конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 та співставлення їх з вимогами державних будівельних норм та стандартів встановлено, що:
-       результати робіт по опорядженню безпіщаною штукатуркою стін не відповідають вимогам пункту 8.4.8 ДСТУ-Н Б В.2.6-212:2016 «Настанова з виконання робіт із застосуванням сухих будівельних сумішей» у зв`язку з наявністю на поверхні сіро-жовтих плям та розводів стартової шпаклівки;
-       результати робіт по опорядженню безпіщаною штукатуркою стелі не відповідають вимогам пункту 8.4.8 ДСТУ-Н Б В.2.6-212:2016 «Настанова з виконання робіт із застосуванням сухих будівельних сумішей» та таблиці №9 ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд» у зв`язку з наявністю на поверхні стелі напливів, нерівностей, борозн від шпателю та відхилень конструкції від площини в діапазоні 2 мм - 4 мм;
-       результати робіт по опорядженню безпіщаною штукатуркою відкосів не відповідають вимогам таблиці №9 ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд» у зв`язку з наявністю відхилень конструкції від площини в діапазоні до 3 мм;
-       результати робіт по облицюванню стін ванної кімнати плиткою не відповідають вимогам таблиці №13 ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд» у зв`язку з наявністю локальних виступів суміжних між собою плиток, а також відхилення від вертикальної площини до 4 мм;
-       результати робіт по облицюванню плиткою душового піддону виконані технологічно невірно, адже водозабірна решітка змонтована вище рівня облицювання плиткою, що під час експлуатації буде призводити до затримки води на поверхні піддону
-       результати робіт по фарбуванню стелі не відповідають вимогам таблиці №15 ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд» у зв`язку з наявністю на поверхні стелі напливів, нерівностей, борозн від шпателю, що утворилися при опоряджені безпіщаною штукатуркою;
- результати робіт по ґрунтуванню стін внесені у виконавчу документацію, водночас поверхня стін не проґрунтована, що повязано з наявністю шару пилу від затертої шпаклівки.
        Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення недоліків опоряджувальних покриттів у квартирі  АДРЕСА_1 , згідно результатів проведеного обстеження та наданих на дослідження матеріалів, визначена згідно з розцінками кошторису на ремонтні роботи, який є Додатком № 1 до Договору підряду №301117 від 30.11.2017, складає 66 258 (шістдесят шість тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень, та 86 коп.
              Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що  ремонтно- будівельні роботи,  які є предметом спірного договору підряду, не були виконані  ФОП ОСОБА_1 належним чином ,  значна частина виконаних робіт не відповідають  вимогам ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд» та потребує усунення недоліків шляхом повторного виконання  малярних та плиткових робіт.
 
Доводи апеляційної скарги  відповідача про те, що договір підряду не встановлює критеріїв якості до виконаних ремонтних робіт, замовником на надано «Технічне завдання», передбаченого договором, відповідно до якого відповідач зобов`язався  виконати ремонтні роботи класу «Стандарт», а не високоякісного оздоблення, яке вимагає використання більш якісних матеріалів та інших технологій, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 857 ЦПК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.  Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.
Відповідно до вищевказаних висновків судових експертів, що проводили  будівельно-технічні  експертизи незалежно один від одного, судові експерти дійшли однозначних висновків, що значна частина виконаних  малярних та плиткових робіт не відповідають  вимогам ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд».
 
              Разом з тим, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договору підряду та стягнення з відповідача на користь позивача збитків на суму 66 258 грн. 86 коп. колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Як визначено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому' числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
За приписами ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст. 854 ЦК України).
 
Відповідно до ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. 
Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну (ч. 4 ст. 853 ЦК України).
 
Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом . Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Статтею 22 ЦК України визначено, що  особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:  1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
    Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
 
Як вбачається з матеріалів справи, у акті виконаних робіт згідно з договором  підряду №301117 від 30 листопада 2017 року  не наведений перелік та об`єм робіт, включених до акту ( а.с. 86, т. 1), однак вартість виконаних робіт згідно з актом відповідає вартості робіт кошторису, підписаного  в односторонньому порядку підрядником ФОП ОСОБА_1 (а.с. 21-22, 82-85, т. 1)
При зіставленні підписаного сторонами кошторису на ремонтні роботи квартири АДРЕСА_1 , що є додатком №1 до договору підряду №301117 від 30.11.2017, та підписаного в односторонньому рядку підрядником кошторису на ремонтні роботи квартири АДРЕСА_1 , вбачається наступне:
 - у підписаному  в односторонньому порядку ФОП ОСОБА_1   кошторису відсутні роботи, які були передбачені у погодженому сторонами кошторисі, а саме: «встановлення електрофурнітури»; «монтаж врізних світильників»; «встановлення кранів сантехнічних»; «укладання плитки керамічної роб. стіна»; «встановлення унітаза»; «монтаж душової кабіни»; «монтаж витяжного вентилятора»; «післябудівельне прибирання»;
- до підписаного ФОП ОСОБА_8 кошторису включені роботи, які не були передбачені у погодженому сторонами кошторисі, а саме: «вирівнювання стелі маячне»; «облицювання піддону душової кабіни»; «отвори в плитці»; «монтаж плінтусу скритого монтажу»; «штробовка під плінтус скритого монтажу»; «стяжка підлоги до 10мм»;
- у підписаному в односторонньому порядку відповідачем кошторисі зменшено об`єм робіт в порівняні з погодженим сторонами кошторисом, а саме по наступним роботам: «монтаж откосів»; «укладання плитки керамічної підлога»; «вивіз будівельного сміття»; «винос будівельного сміття»; «пакування будівельного сміття»; «подача матеріалів»;
- у підписаному в односторонньому порядку відповідачем  кошторисі збільшено об`єм робіт в порівняні з погодженим сторонами кошторисом, а саме по наступних роботах: «безпіщане покриття відкосів під фарбування», «ґрунтування під плитку», «укладання плитки керамічної стіни», «затирка плитки».
     
Відповідно до висновку судового експерта Свериди О.М. від 31.07.2019 року, шляхом зіставлення кошторису, який був підписаний при укладенні сторонами договору підряду, та кошторису підписаного лише відповідачем після завершення робіт, встановлено, що вартість проведених робіт, передбачених кошторисом від 30.11.2017 року,  є наступною:  демонтаж ЛГК конструкцій - 170 грн., виготовлення конструкцій стелі під двері - 450 грн., монтаж відкосів - 2970 грн.. монтаж кутів перфорованих - 2180 грн., ґрунтовка стелі - 972 грн., закладання стиків ЛГК - 1890 грн., безпіщане покриття стелі під фарбування - 4860 грн., шліфування стелі - 810 грн., ґрунтовка стелі - 972 грн., фарбування стелі валиком - 2970 грн., безпіщане покриття стін під фарбування - 9680 грн., шліфування стін - 1210 грн., безпіщане покриття відкосів під фарбування - 2430 грн., ґрунтовка ніш та коробів - 1155 грн., безпіщане покриття ніш  та коробів - 8470 грн.,  шліфування ніш та коробів - 770 грн., виведення кутів стеля/стіни - 3850 грн., ґрунтування під плитку - 565,5 грн.,  укладання плитки керамічної підлога - 2418 грн., укладання плитки керамічної стіни - 7952 грн., затирка плитки 754 грн., всього - 57498 грн. 50 коп., накладні витрати 7% - 4024 грн. 90 коп., а всього - 61 523 грн. 40 коп.  Загальна вартість витрачених матеріалів ( як то : гіпсокартон, ґрунтовка, шпаклівка, стрічка сітчаста, шпаклівка, ґрунтовка,  фарба, наждачний папір, клей для плитки, хрестики для швів ) становить 12 070 грн. Загальна вартість виконаних робіт та витрачених матеріалів - 73 593 грн. 40 коп.  
Крім того, відповідно до погодженого сторонами кошторису від 30.11.2017 року вартість супутніх робіт щодо вивозу та виносу будівельного сміття становить - 4200 грн., проте у кошторисі фактично виконаних робіт зазначена сума становить 3060 грн. 20 коп.
З викладеного вбачається, що  із  загального обсягу ремонтних робіт, що були передбачені у кошторисі від 30.11.2017 року, вартістю 90 071 грн. 53 коп., відповідачем було виконано робіт на суму  61 523 грн. 40 коп.,  витрачено матеріалів на суму 12 070 грн., виконано супутні роботи щодо вивозу та виносу будівельного сміття - 3060 грн. 20 коп., всього на суму 76 653 грн. 60 коп. 
Як пояснював суду  ОСОБА_1 , остаточний кошторис значно відрізняється від попереднього, оскільки від ряду  раніше визначених робіт ( встановлення електрофурнітури, світильників,  сантехнічних кранів, унітазу, фарбування стін валиком)  позивач відмовилась, натомість були за домовленістю включені інші роботи, які визначені в остаточному кошторисі ( вирівнювання стелі,  отвори  в плитці,  монтаж плінтусу скритого монтажу, стяжка підлоги).
Зазначені пояснення  відповідача підтверджуються  наступним:  як вбачається з кошторису на ремонтні роботи, що є додатком № 1 до договору підряду, у ньому  передбачено виконання наступних робіт : встановлення електрофурнітури, вартістю 2160 грн., монтаж врізних світильників - 1200 грн., встановлення кранів сантехнічних - 1080 грн., укладання плитки керамічної роб. стінка - 930 грн. ; встановлення унітаза - 400 грн.; монтаж душової кабіни - 900 грн.; монтаж витяжного вентилятора - 230 грн.; післябудівельне прибирання - 2160 грн., фарбування стін - 6950 грн.    
  Разом з тим,  у остаточному кошторисі на ремонтні роботи,  що був надісланий позивачу 06 лютого 2018 року, ці роботи  не зазначені  та про їх виконання не йдеться,  однак при цьому жодних претензій щодо невиконання цих робіт позивач  у своїх «зауваженнях до виконаних робіт» не висловлювала.
Натомість із «зауважень по виконаних роботах» вбачається, що позивач висловлює зауваження, зокрема, по тих роботах, які у первинному кошторисі були відсутні, а саме:  вирівнювання стелі по маячках,  отвори у плитці  - зроблено 16 замість 22 штук.
Також з матеріалів справи встановлено, що  протягом усього часу виконання робіт працівниками ФОП ОСОБА_1 позивач не пред`являла жодних претензій до відповідача щодо якості виконаних робіт,  така претензія була висловлена лише після отримання  06 лютого 2018 року остаточного кошторису на суму 100 361 грн. 16 коп., складеного відповідачем після повного завершення робіт у квартирі позивача.  
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відповідачем було виконано робіт на меншу суму від погодженого сторонами кошторису саме тому, що від робіт по встановленню електрофурнітури та сантехнічного обладнання, фарбування стін відмовилась позивач ОСОБА_3 . 
 
Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.
Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:    1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;  2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);   3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;  4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;
5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.
Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.
 
Задовольняючи позовні вимоги про розірвання договору підряду, укладеного між сторонами 30.11.2017 року, суд першої інстанції зазначав, що ремонтні роботи не були виконані належним чином, проте суд не звернув уваги, що як ч. 2 ст. 651, ч. 2 ст. 852 ЦК України, так і  ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають право сторони ( споживача)  розірвати договір лише у разі наявності у роботі (послузі) істотних недоліків.
Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотним недоліком є  недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий;  б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
 
Як вбачається з висновків судових експертів Свериди О.М. та Шкребтія  В.Г., якість ремонтно-будівельних робіт, проведених ФОП ОСОБА_1 ,  визначено порівнянням результатів проведеного обстеження з вимогами ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд»,  внаслідок чого експертами зроблено висновки про неналежну якість значної частини малярних та плиткових робіт. Відповідно до висновку судового експерта Шкребтія В.Г., для усунення недоліків опоряджувальних покриттів необхідно виконати ремонтно будівельні роботи на суму 66 258 грн. 86 коп., з яких вартість вивезення сміття - 1557 грн. 39 коп.
Проте, враховуючи ті обставини, що усі  претензії щодо виявлених недоліків та неналежної якості виконаних робіт, що є роботами з влаштування внутрішнього оздоблення  приміщень, були пред`явлені позивачем після повного завершення усіх робіт відповідачем; частина виявлених недоліків у роботах (безпіщане покриття стелі, фарбування) не могли бути виявлені при звичайному способі їх прийняття, оскільки прийом робіт було виконано позивачем окремо «під прожектор у темноті»;   відсутня сукупність ознак істотних недоліків, що визначена п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України про захист прав споживачів», колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для розірвання договору підряду від 30 листопада 2017 року. 
За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для  часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду в частині розірвання договору підряду та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні означених позовних вимог. 
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того,  оскільки ремонтно-будівельні роботи, які є предметом спірного договору підряду від 30.11.2017 №301117, не виконані належним чином ФОП ОСОБА_1 , то відсутні правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь суми заборгованості за договором підряду від 30.11.2017 №301117 у розмірі 77 953,16 грн.
Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки він не у повному обсязі відповідає обставинам справи, виходячи з наступного. 
 
У заяві про уточнення позовних вимог ( а.с. 223, т. 1) позивач ОСОБА_3 , обґрунтовуючи підстави для нарахування пені, посилалась на ту  обставину,  що вартість фактично виконаних відповідачем робіт ( виходячи із вартості замовлених робіт - 90 071 грн. 53 коп.) становить 73 593 грн. 40 коп. ( не враховуючи вартості вивозу сміття)  та вказувала, що  вартість замовлених та невиконаних робіт становить 16 478 грн. 13 коп.
Таким чином,  позивач ОСОБА_3 , викладаючи обставини , якими вона обґрунтовує свої вимоги, визнала, що  із тих робіт,  проведення яких було передбачено у кошторисі - додатку № 1 до договору підряду від 30.11.2017 року, вартість обсягів ремонтних робіт, виконаних відповідачем, становить 73 593 грн. 40 коп.
 
Разом з тим, виходячи зі змісту кошторису на ремонтно-відновлювальні роботи - додатку до висновку судового експерта Шкребтія В.Г., у порівнянні з кошторисом, що був погоджений сторонами при укладенні договору від 30.11.2017 року та  кошторисом від 06.02.2018 року, підписаним в односторонньому порядку відповідачем,  колегією суддів встановлено, що   частина робіт була виконана відповідачем належним чином і зауваження щодо їх виконання не висловлювались  позивачем у листі від 13.02.2018 року ( а.с. 23, т. 1).
Таким чином,  вартість належним чином виконаних робіт, до яких згідно з висновками експертів зауваження  також відсутні, ( відповідно і витрачених для виконання цих робіт матеріалів), становить 33 752 грн. 90 коп.  (  що складає вартість таких робіт, зокрема : демонтаж ЛГК конструкцій; виготовлення конструкції стелі під двері; монтаж відкосів;  монтаж кутів перфорованих; ґрунтовка ніш під світло, штори, короби;  безпіщане покриття ніш під світло, штори, короби;  шліфування та ґрунтовка ніш під світло, штори, короби;  виведення кутів стеля/стіна), а також супутні роботи з вивезення будівельного сміття - 3060 грн. 20 коп.  Таким чином, загальна вартість належним чином виконаних робіт, які підлягали оплаті позивачем на користь відповідача, становить : 33 752 грн. 90 коп. + 3060 грн. 20 коп. = 36 813 грн. 10 коп.  Проте, позивачем сплачено лише авансовий платіж на суму 22 408 грн.
Отже, на думку колегії суддів,  зустрічні позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про стягнення вартості виконаних та не оплачених робіт підлягають задоволенню частково, з  ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню сума в розмірі : 36 813 грн. 10 коп. - 22 408 грн. ( авансовий платіж) = 14 405 грн. 10 коп. 
 
Доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі на суму 77 953,16 грн. колегія суддів відхиляє, оскільки  замовником відповідно до умов укладеного договору підряду не було погоджено у письмовому вигляді проведення інших робіт, не передбачених у первинному кошторисі. 
 Відповідно до пунктів 7.1 - 7.2 договору, у разі виявлення в ході проведення ремонту не врахованих проектною документацією робіт і необхідності у зв`язку з цим проведення додаткових робіт підрядник, у випадку необхідності перевищити кошторис, зобов`язаний повідомити про це замовника ( поштою або електронною поштою) протягом 3-х днів. До повідомлення повинні бути подані документи, що обґрунтовують підвищення кошторису та додаткові роботи, занесені до додатку до договору, який повинен бути затверджений підписами обох сторін.
Підвищення договірної ціни, викликане додатковими роботами в результаті змін замовником об`ємів робіт, оформлюється додатковою угодою між замовником та підрядником за взаємною згодою, що стає, з моменту підписання, частиною цього договору. 
Відповідно до ч. 11 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт (надання послуг) виникає необхідність у додаткових роботах (послугах), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов`язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт (надання послуг).
Будь-які додаткові роботи (послуги), виконані (надані) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов`язань щодо їх оплати.
 
Отже, врахування в акті виконаних робіт та остаточному кошторисі від 06.02.2018 року  робіт та матеріалів, що не були погоджені із замовником у письмовому порядку, як передбачено договором підряду,  не відповідає умовам укладеного договору від 30.11.2017 року, а тому підстав для задоволення позовних вимог  на суму 23 707 грн. 56 коп. ( 100 361 грн. 16 коп. -  76 653 грн. 60 коп. ( роботи виконані відповідно до  погодженого сторонами кошторису) = 23 707 грн. 56 коп.) - не вбачається .
 Сума в розмірі 39 840 грн. 05 коп. ( 76 653 грн. 60 коп. - 36 813 грн. 10 коп. - вартість якісно виконаних робіт, що підлягають оплаті )   також стягненню з  позивача ОСОБА_3 не підлягає, оскільки встановлено, що  малярні та плиткові роботи на вказану суму ( з урахуванням вартості витрачених матеріалів) виконані неякісно, їх потрібно виконувати повторно.
Таким чином, із заявлених позивачем до стягнення суми коштів  77 953 грн.  16 коп. підлягають стягненню :  77 953 грн. 16 коп.  - 23 707 грн. 56 коп. ( вартість робіт, які у визначеному договором порядку не були погоджені замовником)  - 39 840 грн. 05 коп.  (вартість  неналежним чином виконаних робіт, передбачених кошторисом від 30 листопада 2017 року,  недоліки яких потрібно усунути шляхом повторного виконання цих робіт)  = 14 405 грн. 10 коп.
 
Також колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції  про  визначення розміру заподіяних збитків позивачу в сумі 66 258 грн. 86 коп., оскільки вважає, що вартість ремонтно будівельних робіт, які необхідно провести для усунення недоліків опоряджувальних покриттів у квартирі позивача, визначена судовим експертом у сумі 66 258 грн. 86 коп., помилково  визначена судом першої інстанції  у повному обсязі як вартість заподіяних збитків позивачу внаслідок проведення неналежної якості робіт відповідачем, виходячи з наступного.
На підтвердження розміру заподіяних збитків,  позивач та її представники посилались висновок судового експерта Шкребтія В.Г. від 16.07.2019 року, яким встановлено вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно здійснити на усунення недоліків опоряджувальних робіт у квартирі позивача, на суму 66 258 грн. 86 коп. 
Відповідно до кошторису на ремонтно-відновлювальні роботи- додатку до висновку судового експерта Шкребтія В.Г., підлягають виконанню наступні роботи : демонтаж керамічної плитки зі стіни та душового піддону, ґрунтування основи після демонтажу, вирівнювання основи після демонтажу, вирівнювання основи стін та піддону цементно-піщаною с/у;  малярні роботи: ґрунтовка стін ( двічі) безпіщане покриття стін під фарбування, шліфування стін, безпіщане покриття откосів під фарбування, шліфування стелі ( двічі), ґрунтовка стелі ( двічі), безпіщане покриття стелі під фарбування, фарбування стелі валиком, ґрунтування під плитку, укладання плитки керамічної стіни ( 23,25 кв.м.), облицювання піддону душової кабіни, затирка плитки, супутні роботи по вивезенню будівельного сміття.  
 
            Як пояснив представник позивача ОСОБА_3 -  ОСОБА_5 , зазначені ремонтно-будівельні роботи були виконані за замовленням позивача після проведення експертизи у 2019 році  шляхом залучення третіх осіб - будівельників, з якими жодних договорів укладено не було, платіжних документів на оплату цих робіт вони не отримували.
            Таким чином, апеляційним судом встановлено, що окрім внесення авансу, позивач ОСОБА_3 не сплачувала відповідачу за виконані ним  ремонтно-будівельні роботи, не сплачувала за використані ним в ході цих робіт матеріали, які були придбані відповідачем (за винятком плитки), тобто  за проведення відповідачем  ФОП ОСОБА_1 малярних та плиткових робіт позивач ОСОБА_3 жодних витрат не понесла, а належних та допустимих доказів  оплати  проведення робіт на усунення  вищевказаних недоліків третіми особами у 2019 році - позивач  не надала.
            З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що збитками  позивача, тобто витратами, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), слід вважати :   вартість робіт, що пов`язані з демонтажем керамічної плитки зі стіни та душового піддону, ґрунтування основи після демонтажу, вирівнювання основи стін та піддону, супутніх робіт по вивезенню будівельного сміття, а також вартість керамічної плитки, яка підлягає придбанню повторно, на суму 8777 грн. 03 коп.,  загальною вартістю робіт та матеріалів - 16 557 грн. 41 коп.
            З огляду на викладене, вбачається, що з відповідача ФОП ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню збитки на суму 16 557 грн. 41 коп.
            
            Разом з тим,  враховуючи, що з  позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню сума коштів, що не була оплачена  позивачем за виконані належним чином роботи на суму 14 405 грн. 10 коп., шляхом взаємозаліку  задоволених позовних вимог за основним та зустрічним позовом, колегія суддів дійшла висновку, що з  відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів у розмірі : 16 557 грн. 41 коп. - 14 405 грн. 10 коп. = 2152 грн. 31 коп. 
 
            Доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності стягнення пені, передбаченої договором за прострочення оплати виконаних робіт, а також 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму несплачених за договором коштів, - колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
            Відповідно до п.5.1  договору підряду, за порушення строків оплати, згідно умов договору, якщо це виникло не з вини підрядника, з замовника стягується пеня в розмірі 0,2% від вартості робіт за кожний день прострочення, але не більше від загальної суми договору.
            Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
            Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.  
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Статтею 614 ЦК України визначено, що підставою відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила. 
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи встановлені обставини даної справи, вбачається, що умови договору підряду не були виконані належним чином обома сторонами договору :  замовником  ОСОБА_3 не було здійснено оплату замовлених нею та виконаних відповідачем  робіт, а  підрядником ФОП ОСОБА_1 - шляхом виконання робіт неналежної якості, з порушенням вимог будівельних норм і стандартів,  в обсязі 44% від  суми замовлення, у зв`язку з чим у них виник спір.  Тому колегія суддів дійшла висновку, що прострочення ОСОБА_3 як боржника щодо оплати вартості виконаних робіт не настало у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання ФОП ОСОБА_1 .  Відтак,  підстав для нарахування на суму  коштів 14 405 грн. 10 коп., що підлягають сплаті ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 , пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат колегія суддів не вбачає. 
 
            Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 щодо необґрунтованого відхилення позовних вимог про стягнення пені з урахуванням ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 3%  від вартості невиконаних робіт (16 478 грн. 13 коп.), яка за період з 08.02.2018 по 15.06.2020 становить 424 641 грн. 41 коп., - колегія суддів вважає безпідставними, а висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зазначених позовних вимог вважає правильними.
            Так, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.    Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
 
Отже, заявляючи позовні вимоги про стягнення пені на підставі вказаної норми, позивач суперечить іншим заявленим нею позовним вимогам, оскільки  позивач  в уточненій позовній заяві  не вимагала усунення недоліків виконаних відповідачем робіт, тобто належного виконання зобов`язання, а вимагала розірвання договору та відшкодування завданих збитків.
    Також, матеріалами справи доведено і, виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, не заперечується позивачем, що позивач на стадії виконання  відповідачем договору підряду  відмовилась від виконання  наступних робіт: встановлення електрофурнітури, монтаж врізних світильників, встановлення кранів сантехнічних, фарбування стін валиком; укладання плитки керамічної роб. стінка; встановлення унітаза; монтаж душової кабіни; монтаж витяжного вентилятора; післябудівельне прибирання, на загальну суму 16 010 грн. (а з урахуванням вартості фарби - 5596 грн., що увійшла до первинного кошторису, погодженого позивачем,  - на загальну суму 21 606 грн.).
За викладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_3 про нарахування пені на суму вартості робіт,  від  проведення яких вона відмовилась, і щодо невиконання яких жодних претензій відповідачу не пред`являла, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.
 
Доводи апеляційної скарги  позивача про необґрунтованість висновків суду першої інстанції  щодо відмови у стягненні  інших майнових збитків :  19 611,90 грн. - відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг; 7390 грн. - відшкодування витрат із оплати послуг теплопостачання; 20 800 грн. - відшкодування витрат із оплати зберігання меблів, - колегія суддів також відхиляє, виходячи з наступного.
Як вбачається з копій квитанцій, доданих позивачем до уточненої позовної заяви ( а.с. 63 -  89, т. 2), за період з березня 2018 року по серпень 2019 року ОСОБА_3 оплачувала  на користь ТОВ «Метрополіс Роял» кошти на утримання будинку та прибудинкової території, на загальну суму 19 611 грн. 90 коп.  та за послуги теплопостачання  на суму 7390 грн.
Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати  послуг з утримання будинку та прибудинкової території, послуг теплопостачання,  поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні.  
 
З матеріалів справи встановлено, що  неналежно виконані відповідачем ремонтно-будівельні роботи полягали в : наявності на поверхні сіро-жовтих плям та розводів стартової шпаклівки; наявності на поверхні стелі напливів, нерівностей, борозн від шпателю та відхилень конструкції від площини в діапазоні 2 мм - 4 мм; наявності  відхилень конструкції  відкосів від площини в діапазоні до 3 мм; наявності локальних виступів суміжних між собою плиток, а також відхилення від вертикальної площини до 4 мм;  технологічно невірному влаштуванні облицювання плиткою душового піддону - водозабірна решітка змонтована вище рівня облицювання плиткою, що під час експлуатації буде призводити до затримки води на поверхні піддону.
Відповідно до висновку судового експерта Свериди О.М., зазначені малярні та плиткові роботи є  роботами з влаштування внутрішнього оздоблення  приміщень, а наявні недоліки та дефекти впливають лише на архітектурно-естетичний вигляд інтер`єру квартири, однак не впливають на несучу здатність чи довговічність конструктивних елементів будинку та квартири в загальному. 
Разом з тим, належних та допустимих доказів щодо неможливості проживання у квартирі з неналежно виконаними вищевказаними роботами з внутрішнього оздоблення приміщень позивачем не надано, а тому підстав вважати сплачені позивачем послуги за утримання будинку та прибудинкової території та за теплопостачання квартири - неможливо вважати збитками, що підлягають відшкодуванню  відповідачем.
З цих самих підстав апеляційний суд відхиляє доводи щодо  необґрунтованості висновків суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат позивача за зберігання меблів, адже відсутні підстави вважати, що зазначені витрати  позивач зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Крім того,  з наданого позивачем на підтвердження своїх вимог договору № ФО1080 від 27 жовтня 2017 року про виконання роботи ( виготовлення меблів), укладеного між ТОВ «Фьюче офіс» та ОСОБА_3 вбачається, що  замовник зобов`язується надати доступ до об`єкту, готового до контрольного заміру ( так як технологія виробництва передбачає обов`язковий контрольний замір після завершення ремонтно-будівельних робіт). Об`єкт вважається готовим, коли виведені всі комунікації, є вільний доступ до місць встановлення виробу, поверхні стін, стелі та підлоги не будуть оброблюватись, крім оздоблювальних матеріалів ( фарба, шпалери, декоративна штукатурка), шар яких не перевищує 0,5 мм на поверхні.  Контрольний замір необхідно провести не пізніше 5-ти робочих днів з моменту підписання договору. Контрольний замір проводиться у готовому приміщенні.
Разом з тим, порівнюючи вимоги зазначених пунктів договору від 27.10.2017 року із договором підряду від 30 листопада 2017 року та додатком № 1 до договору підряду, вбачається,   вбачається, що роботи  по контрольному заміру приміщень квартири перед початком виготовлення меблів, могли бути виконані не раніше повного виконання усіх робіт за договором підряду, адже цим договором передбачено, що  поверхні стін та  стелі  підлягають шліфуванню,  ґрунтовці, безпіщаному покриттю під фарбування  та фарбуванню. Таким чином, контрольний замір перед початком виготовлення меблів не міг бути проведений раніше 07 лютого 2018 року, а тому доводи позивача про те, що відповідач має нести відповідальність за зберігання виготовлених у січні 2018 року меблів - є безпідставними. 
Крім того, належних та допустимих доказів сплати витрат за зберігання меблів на суму 20800 грн. позивачем не надано. Так, на підтвердження своїх вимог позивачем було надано одночасно як прибутковий касовий ордер ТОВ «Фьюче офіс» № 392 від 18 липня 2019 року, так  не відокремлену від ордера квитанцію № 392 від 18 липня 2019 року, підписану лише касиром товариства. 
Відповідно до п. 27 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 року , приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.
Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.
Пунктом 32 зазначеного Положення встановлено, що прибуткові касові ордери і квитанції до них, а також видаткові касові ордери і видаткові відомості заповнюються бухгалтером (відповідальною особою установи/підприємства, на яку покладено обов`язок з оформлення цих документів) у будь-який спосіб, який забезпечив би належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну.
У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів і видаткових відомостей на руки особам, які вносять або одержують готівку, забороняється.
З огляду викладене, надані позивачем документи неможливо вважати належними доказами оплати за зберігання меблів, оскільки  квитанція до прибуткового касового ордера оформлена з порушенням Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а при наявності у позивача одночасно і  прибуткового касового ордера, що заборонено законодавством, не може бути визнана належним та достовірним доказом здійснення такого платежу. 
 
Доводи апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого  визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди на суму 10 000 грн., тоді як позивачем було заявлено до стягнення відшкодування моральної шкоди на суму 20 000 грн.,  колегія суддів також відхиляє, оскільки  судом першої інстанції було належним чином прийнято до уваги фактичні обставини справи, характер та глибину пов`язаних з невиконанням договору підряду моральних страждань, і понесених з цим незручностей, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. 
З огляду на викладене, враховуючи засади  засад розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов  обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення  з ФОП ОСОБА_1 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 10 000 грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності відшкодування моральної шкоди, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів заподіяння такої шкоди позивачу, апеляційний суд також вважає необґрунтованими, адже відповідно  до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 
Встановивши, що договір підряду було виконано відповідачем неналежним чином , з порушенням будівельних норм та стандартів, що має наслідком необхідність повторного виконання значної частини замовлених робіт та усунення  допущених відповідачем недоліків, внаслідок чого позивач вимушена була докладати зусиль для відновлення порушеного права та відшкодування заподіяних їй збитків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведення позивачем факту заподіяння їй  зі сторони відповідача моральної шкоди та з урахуванням усіх обставин справи  та визначених ст. 23 ЦК України критеріїв обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. 
 
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційних скарг позивача та відповідача та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про розірвання договору підряду та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
Рішення суду в частині  задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення збитків слід змінити, зменшивши розмір збитків із суми 66 258 грн. 86 коп. до суми 2152  грн. 31 коп., враховуючи проведений взаємозалік із частиною задоволених зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .  
Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, оскільки зустрічні позовні вимоги є частково обґрунтованими, на суму  14 405 грн. 10 коп., проте внаслідок здійснення взаємозаліку із сумою задоволених позовних вимог ОСОБА_3 (16 557 грн. 41 коп.),  стягненню за судовим рішенням не підлягають.  
В іншій частині оскаржуване рішення ( про  відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення інших збитків та пені   та  про  задоволення позовних вимог  ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн.) слід залишити без змін. 
 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновків про  наявність підстав для  скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору підряду,  про необхідність прийняти до уваги висновок судового експерта Свериди О.М., оплату за проведення експертизи яким було понесено відповідачем, та про зміну судового рішення в частині визначення розміру збитків,  оскаржуване рішення також підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат.
Оскільки  позивач ОСОБА_3 як споживач відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» не сплачувала судовий збір, а за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача  її позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині  стягнення суми збитків  2152  грн. 31 коп.  та моральної шкоди 10 000 грн.,  то судовий збір  підлягає стягненню з відповідача ФОП ОСОБА_1 на користь держави пропорційно розміру  задоволених позовних вимог, в сумі 704 грн. 80 коп. 
 
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи , за проведення експертизи представником позивача ОСОБА_5 було сплачено на рахунок ТОВ «Український центр судових експертиз» суму в розмірі 20 000 грн. ( а.с. 97-98, т. 2),  за проведення експертизи  відповідачем ФОП ОСОБА_1 було сплачено на користь  ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа»  суму в розмірі 20 000 грн. ( а.с. 115, т. 3).
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 та відповідача  ФОП ОСОБА_1 , та однакову суму понесених сторонами витрат на проведення експертиз, колегія суддів вважає за необхідне судові витрати позивача та відповідача на проведення експертиз залишити за сторонами. 
 
Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги позивача та відповідача на додаткове рішення - задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.  
З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2022 року до суду першої інстанції  надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Драпака Д.А. про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої представник просить суд стягнути з відповідача за на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20700 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення  та частково задовольняючи вказану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу згідно з договором про надання правничої (правової) допомоги від 02.12.2020 №36-ФО, представником позивача надано до суду копії додатку №1 від 02.12.2020 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.12.2020 №36-ФО щодо погодження сторонами розміру гонорару адвоката та порядку його оплати;  додаткової угоди № 1 від 15.09.2022 про внесення змін у додаток №1 від 02.12.2020 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.12.2020 №36-ФО; акту надання послуг від 19.09.2022; виписки по картковому рахунку за 04.12.2020; квитанцій про оплату від 20.02.2021 року, від 22.07.2021 року,  від 01.10.2021 року, від 19.11.2021 року, від 17.02.2022 року, від 23.06.2022 року, від 31.08.2022 року, від 15.09.2022 року.
Враховуючи, що рішенням суду частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 на  загальну суму 76258,86 грн. із заявлених 562901,36 грн., тобто на  13% від загальної ціни позову, тому з  урахуванням положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за первісним позовом підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу у розмірі 2691 грн., що складає 13 % від 20 700 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, суд прийняв до уваги, що такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача за первісним позовом.
 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується,  вважаючи їх обґрунтованими.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Доводи апеляційної скарги представника позивача на додаткове рішення зводяться до того, що  суд невірно визначив формулу пропорційності, оскільки судом були задоволені як майнові, так і немайнові вимоги, при цьому процент задоволених майнових вимог слід обраховувати окремо до кожної заявленої вимоги, що загалом складає не 13% від заявлених вимог, а  51,5 %, тому сума судових витрат має становити 51,5% від 20 700 грн. сплачених позивачем  витрат на правничу допомогу.
Проте колегія суддів не погоджується з доводами представника позивача, оскільки відповідно до п. 10 ст. 176 ЦПК України  ціна позову визначається у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог - загальною сумою всіх вимог. 
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;  2) у разі відмови в позові - на позивача;  3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того,  доводи апеляційної скарги позивача не можуть прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, дійшов висновку  про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору підряду та зменшення суми збитків  до 2152 грн. 31 коп. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність відмовити у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі,  з огляду на відсутність детального опису виконаних робіт ( наданих послуг) колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В контексті оцінки доводів відповідача щодо недоведеності позивачем понесення витрат на професійну правничу допомогу з огляду на відсутність детального опису робіт (наданих послуг), витраченого адвокатом часу, колегія суддів враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у подібних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21), згідно з яким учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
 
Як вбачається з акту про надання послуг від 19 вересня 2022 року, такий акт складено  та підписано адвокатом  Драпак Д.А. та представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5   на підставі договору № 36-ФО  про надання правничої допомоги  від 02 грудня 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Драпак Д.А., додатку № 1 до договору від 01.12.2020 року, в якому  сторонами було погоджено розмір гонорару та порядок оплати,  додаткової угоди № 1 від 15.09.2022 року  про внесення змін  до додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги щодо  розміру гонорару.
Відповідно до вказаного акту, позивачу були надані наступні послуги : ознайомлення з матеріалами справи та здійснення правового аналізу отриманих матеріалів - вартістю 4200 грн., участь адвоката в судовому засіданні  на стадії підготовчого провадження - 1000 грн., участь адвоката в судовому засіданні на стадії розгляду справи по суті - 12 000 грн. за 6 засідань,  підготовка та подання заяви про компенсацію судових витрат - 3500 грн.  Загальна вартість наданих послуг становить 20 700 грн.  Сплата зазначеної суми  витрат підтверджується відповідними квитанціями, перелік яких  судом першої інстанції у додатковому рішенні.
Отже, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій адвокатом Драпак Д.А., обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та виходячи із принципу пропорційності до суми заявлених позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано визначив суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в сумі 2691 грн. 
Доводи апеляційної скарги відповідача  про те, що  визначені у квитанціях про перерахування на користь адвоката Драпака Д.А. суми коштів були сплачені ОСОБА_6 , а не позивачем,  не можуть бути підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки витрати на правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 зроблено висновок, що «ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу».
Таким чином, не зважаючи на часткову зміну апеляційним судом оскаржуваного рішення  від 31 серпня 2022 року  щодо розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_3   та скасування оскаржуваного судового рішення в частині розірвання договору підряду, колегія суддів вважає, що додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_3 в сумі 2691 грн. слід залишити без змін, оскільки чітке застосування процентного співвідношення до суми задоволених позовних вимог ( 2,16 %) у даному випадку призведе  до порушення критерію розумності розміру витрат на правничу допомогу, та не буде враховувати  складність справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та  значення справи для сторін.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не дають підстав для скасування  чи зміни додаткового рішення суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка подана представником Орловим Олександром Олеговичем , - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником Драпаком Дмитром Анатолійовичем , - задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року -  в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору підряду - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог - відмовити.
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року -  в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення збитків - змінити, зменшити суму збитків, що підлягають стягненню з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 із суми 66 258 грн. 86 коп. до суми 2152 ( дві тисячі сто п`ятдесят дві)  грн. 31 коп.  
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року -  в частині розподілу судових витрат - скасувати.
Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.
Судові витрати на проведення експертиз - залишити за сторонами.
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року -  в частині вирішення зустрічного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року -  залишити без змін.
 
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   та апеляційну скаргу ОСОБА_3   на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

 
    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Немировська О.В.

                                                                                                         Рейнарт І.М.