Справа № 464/3029/18                                Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/2926/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Цьони С.Ю.,
з участю: представника апелянта – адвоката Луки Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 – адвоката Луки Тараса Миколайовича на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:
В провадженні Сихівського районного суду м. Львова перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирослава Михайлівна, Сокальська державна нотаріальної контори про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту та визнання права власності.
В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль Мазда, 1987 р.в., білого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіль «ToyotaCorolla», 1.3., 1983р.в., білого кольору, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельні ділянки, які знаходяться за адресою: Львівська область, Сокальський район, Лучицька с/р, покликаючись, що наявна загроза можливого невиконання рішення суду, оскільки майно, що є предметом спору знаходиться у віданні сторонніх осіб, яким таке не належить та спір по суті станом на момент подання заяви не вирішений.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 серпня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Лука Тарас Миколайович.
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що ОСОБА_3 помер, а у квартирі, що є предметом спору, на даний час проживають стороні особи, що підтверджується відповіддю Відділу поліції №2 Львівського РУП. За фактом протиправних дій щодо спадково майна зі сторони ОСОБА_1 подано заяви до правоохоронних органів.
Зважаючи на той факт, що наявна загроза можливого невиконання рішення суду, оскільки майно, що є предметом спору знаходиться у віданні сторонніх осіб, яким таке не належить, та спір по суті станом на момент подання заяви не вирішений, а отже наявні підстави для забезпечення позову.
Звертає увагу суду на те, що заходи забезпечення позову про які йшла мова у заяві про забезпечення позову є співмірними предмету позовних вимог та не порушуватимуть прав та інтересів третіх осіб, а лише наддадуть можливість забезпечити виконання можливого майбутнього рішення суду про визнання права на спадкування, що в свою чергу надасть можливість як позивачу за первісним позовом, так і за зустрічним зреалізувати своє право на спадкування гарантоване Конституцією України, в разі встановлення останніми відповідних юридичних фактів. 
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.
Відзиву подано не було.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили. 
Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Луки Т.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача до заяви про забезпечення позову не долучено жодних доказів належності відповідачам майна щодо якого просить накласти арешт. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Колегія суддів наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 759/5175/20, від 22 січня 2020 року у справі № 521/5896/19.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 01 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме з 1993 року по 02.12.2016; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .
Ухвалою від 13.06.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 25.07.2018р. залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 та витребувано спадкову справу заведену після смерті ОСОБА_5 .
Ухвалою від 22.02.2019р. прийнято позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту та визнання права власності. Вимоги за позовною ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту та визнання права власності об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_8 до Територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирослава Михайлівна, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності.
04 квітня 2019 року від представника позивача ОСОБА_9 до суду поступила заява в порядку ст.49 ЦПК України, згідно з якою останній просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу  ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме з 1993 року по 02.12.2016; визнати за ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 04.04.2019 замінено відповідача у позові  ОСОБА_2 до Територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирослава Михайлівна, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності з Львівської міської ради на відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Сокальську державну нотаріальну контору ( Львівська область, м.Сокаль, вул.Тартаківська, 7а). Витребувано із Сокальської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зважаючи на те, що відповідачі не визнають право позивача на спадкування майна померлого ОСОБА_3 та майна його – ОСОБА_10 , а отже право позивача підлягає захисту в судовому порядку, у зв`язку з чим, заявник просив накласти арешт на належне ОСОБА_5 майно, оскільки невжиття таких заходів позову може утруднити виконання рішення суду, оскільки його вимоги мають майнових характер.
Предметом спору в даному випадку є майнові вимоги ОСОБА_1 , а тому накладення арешту на належне померлому спірне майно в межах ціни позову до закінчення розгляду справи по суті відповідає меті забезпечення позову.
Аналізуючи наведені вище процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
При зверненні до суду з заявою про забезпечення позову представник позивача – адвокат Лука Т.М. зазначав, що ОСОБА_5 на праві власності належать:
- квартира АДРЕСА_1 ; 
- автомобіль Mazda, 1987р.в., білого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; 
А автомобіль Toyota Corolla, 1.3, 1983р.в., білого кольору, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; та земельні ділянки з кадастровим номером 4624883200:05:000:0140, 4624883200:05:000:0141, 4624883200:05:000:0028, 4624883200:05:000:0097, 4624883200:05:000:0096, 4624883200:05:000:0061, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , майно, яке він прийняв після смерті своєї матері ОСОБА_10 , проте юридично не оформив.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_5 майно, що належало останньому і знаходяться в нього чи в інших осіб.
Судом першої інстанції було зроблено необґрунтований висновок про наявність підстав вважати, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не спрямовані на реальне забезпечення позовних вимог, оскільки позивачем не долучено доказів належності майна відповідачам.
До матеріалів цивільної справи представником позивача долучені відповідні докази належності майна ОСОБА_5 (а.с.10-19,56-62)
Невжиття заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав або інтересів позивача.
При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Забезпечення позову шляхом накладення арешту не завдає шкоди сторонам, оскільки накладення арешту на майно тимчасово перешкоджає відчуженню такого майна. Проте це майно залишається у повному віданні та користуванні власника, та у разі відмови у позові види забезпечення позову скасовуються.
У разі ж задоволення позову при повному виконанні рішення суду такі заходи забезпечення позову також скасовуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували усі передбачені процесуальним законодавством підстави, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст.376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 – адвоката Луки Тараса Миколайовича - задовольнити.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 серпня 2023 року–скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – задовольнити.
Накласти арешт із забороною суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на наступне майно: 
- квартиру АДРЕСА_1 ; 
- автомобіль Mazda, 1987р.в., білого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; 
- автомобіль ToyotaCorolla, 1.3, 1983р.в., білого кольору, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; 
- житловий будинок АДРЕСА_2 ;
- земельні ділянки з кадастровим номером 4624883200:05:000:0140, 4624883200:05:000:0141, 4624883200:05:000:0028, 4624883200:05:000:0097, 4624883200:05:000:0096, 4624883200:05:000:0061, які знаходяться за адресою: Львівська область, Сокальський р-н, Лучицька с/р.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 13.02.2024р.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.