ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" березня 2024 р.           Справа№ 910/14096/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Демидової А.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
матеріали апеляційної скарги 

Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг"

на рішення  господарського суду міста Києва від 23.11.2023          

у справі  № 910/14096/23    (суддя Н.Плотницька)

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг"

до  Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Автомобіліст"

про  стягнення 42 827 грн 16 коп        

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" (ТОВ "КЕ-БОРГ"; позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Автомобіліст" (ЖБК "Автомобіліст"; відповідач) про стягнення 42 827 грн 16 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 8242055 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.05.2001 в частині своєчасної та повної оплати спожитої теплової енергії у гарячій воді, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, право вимоги якої набуто позивачем за наслідками придбання майна банкрута - АТ "К.Енерго" на аукціоні 25.08.2021.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі № 910/14096/23 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з 11 липня 2011 року відповідач сплачував за теплову енергію за показаннями лічильника.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, в підтвердження постачання зазначеного позивачем обсягу теплової енергії у лютому 2018 року. Наявні в матеріалах справи копії довідки про стан розрахунків, дублікати облікових карток за період з лютого по квітень 2018 року, які містять лише печатку та підпис посадової особи позивача, не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів, оскільки не відповідають вимогам    статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Короткий зміст апеляційної скарги, її доводів та заперечень на неї 
          
Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі № 925/14096/22,   позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 655, 692 ЦК України ст.ст. 76, 77, 79 ГПК України ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши заборгованість за договором № 8242055 від 01.05.2001 на постачання теплової енергії в гарячій воді у розмірі 5 626, 25 грн.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції позивач вказав неповне та необ`єктивне з`ясування усіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що заборгованість відповідача за березень-квітень 2018 року як за відомостями відповідача, так і за обліковими картками позивача збігаються повністю та визнаються відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
            
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І.П., Владимиренко С.В., Демидова А.М,) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення господарського суду міста Києва від 23.11.2023  у справі №    910/14096/23, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.05.2001 № 8242055, укладеного між Житлово-будівельним кооперативом "Автомобіліст" та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (правонаступником прав та обов`язків якого є АТ "К.ЕНЕРГО"), остання взяла на себе зобов`язання виробити та поставити теплову енергію у гарячій воді споживачу для потреб опалення, а споживач - отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією. Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

За положеннями пункту 2.2.1 договору теплопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Згідно з п. 5.1 договору облік споживання абонентом теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Строк дії договору - з дня його підписання та до 31.12.2001. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. (п.п. 8.1, 8.4 договору).

В додатку № 1 до договору "Обсяги постачання теплової енергії абоненту" зазначено дані про приєднане теплове навантаження, у тому числі на опалення 0,238 гігакалорій на годину, на гарячу воду 0,208 гігакалорій на годину.

В пунктах 1 та 2 додатку 4 до договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживаються, проводиться виключно у грошовій формі. Абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у Районному відділі теплозбуту № 8 за адресою: вул. Довженка, 2, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням останнього сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно з п. 3 додатку 4 до договору сплата за вказаними в пункті 2 цього додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця, при цьому в разі якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, йому пред`являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць (згідно додатку № 1 до договору). У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця. У випадку, якщо фактичне використання нижче від заявленого, сплата проводиться за фактичними показниками.

Відповідно до протоколу електронного аукціону, який відбувся 25.08.2021 № UA-PS-2021-08-10-000016-3, акту придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 № б/н та витягу з додатку № 1 до акту придбання майна на аукціоні UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, зокрема, сума заборгованості відповідача за договором № 8242055 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.05.2001 в сумі 42 827 грн 16 коп. була придбана Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортсервіс-СТМ" у вигляді права вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги.

Найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортсервіс-СТМ" змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" на підставі протоколу загальних зборів учасників від 14.09.2021 № 1/2021.

Звертаючись з позовом у даній справі, ТОВ "Київенерго-Борг" послалося на те, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та договору № 8242055 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.05.2001 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії за період з 01.02.2018 по 01.05.2018, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість в розмірі 42    827 грн 16 коп., що підтверджується довідкою про стан розрахунків за спожиту від АТ "К.ЕНЕРГО" теплоенергію за договором № 8242055, розрахунком заборгованості за спожиту від АТ "К.ЕНЕРГО" теплоенергію за договором № 8242055 за період з 01.02.2018 по 01.05.2018, обліковими картками (табуляграмами) за період з лютого по квітень 2018 року, відомостями обліку за лютий - квітень 2018 року, актом від 29.09.2017 № 7095098 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, актом від 29.09.2017 № 7095099 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи та нарядом від 25.10.2017 № 2045 на включення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.
    
За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.            

Частиною першою статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що 11 липня 2011 року прилади обліку теплової енергії відповідача змінено на Multical 601 заводський номер 6930351, Ultraflow 65 заводський номер 10/3894923, Ultraflow 65 заводський номер 10/3894924, РТ-500В заводський номер 6930351, РТ- 500В заводський номер 6930351, які опломбовано і з 11 липня 2011 року відповідач сплачував за теплову енергію за показаннями лічильника.

Лічильник Multical 601 заводський номер 6930351 зчитує показання з трубопроводу, яким подається теплова енергія відповідачу. Після лічильника трубопровід ділиться на трубопроводи: - по одному подається теплова енергія на гаряче водопостачання і розподіляється по квартирах та інших приміщеннях будинку; - по другому подається теплова енергія на опалення, яке теж в свою чергу розподіляється по квартирах та інших приміщеннях будинку.

Лічильник фіксує, скільки всього теплової енергії подано до будинку, саме ці дані у вигляді відомостей обліку (табуляграм) передаються енергопостачальній організації, яка, в свою чергу, за власними методиками ділить отримані дані на розрахункове споживання для потреб гарячого водопостачання і на розрахункове споживання для потреб опалення.

Згідно з пунктом 1 частини 1  статті 512 Цивільного кодексу України  кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України  передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1  статті 516 Цивільного кодексу України  заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1  статті 517 Цивільного кодексу України  первісний кредитор у зобов`язанні  повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до частини 6  статті 19 Закону України "Про теплопостачання"  споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, які затверджені  постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.    У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Споживач теплової енергії зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання; зберігати вузол обліку та пломби на ньому в належному стані; повідомляти теплопостачальну організацію про недоліки в роботі вузла обліку; вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії; надавати необхідні розрахункові документи на вимогу представників теплопостачальної організації для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показам вузла обліку; повідомити теплопостачальну організацію про своє бажання щодо припинення споживання теплової енергії відповідно до договору; не допускати переобладнання системи теплоспоживання, яке призводить до порушення теплового балансу будинку, будівлі (споруди); у міжопалювальний період виконувати обов`язкові обсяги робіт з підготовки до опалювального періоду та оформити акт про готовність об`єкта до опалювального періоду або надати рішення (лист) щодо гарантії забезпечення безпечної експлуатації системи теплоспоживання; (пункт 40 Правил користування тепловою енергією).

Відповідно до  статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"  первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із частинами 1, 2  статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"  підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до приписів частини 1  статті 14 Господарського процесуального кодексу України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього  Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 1  статті 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1  статті 74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною 2  статті 76 Господарського процесуального кодексу України  предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, на виконання у тому числі приписів  статті 74 Господарського процесуального кодексу України, зобов`язаний довести наявність порушених його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.

Згідно з частиною першою, другою  статті 77 ГПК України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 

Відповідно до  статті 79 ГПК України  достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18).

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Апеляційний господарський суд вважає, що зі змісту облікових карток не вбачається, що вони є паперовим відображенням саме тих баз даних, які були передані позивачу на виконання умов про придбання майна на аукціоні. При цьому, вказані докази не підтверджують обсяг і якість спожитої відповідачем у спірний період. Правова позиція відповідає викладеній у Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 910/17658/19

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не підтверджено обсяг поставленої відповідачу та неоплаченої ним теплової енергії, наявність заборгованості за договором розмір, а також період за який виникла заборгованість, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог    статті 269 ГПК України        суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої        статті 275 ГПК України    суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно        зі    статтею 276 ГПК України        суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для    задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку  статті 129 ГПК України,  покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.  129, 269,   275, 276,  281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/14096/23 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                А.М. Демидова