КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
08 грудня 2023 року
 
справа № 755/2136/23
                                         
провадження № 22-ц/824/9556/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року, постановлену під головуванням судді Галаган В.І., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
 
В С Т А Н О В И В :
 
В лютому 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 25 173,44 грн, втрата товарної вартості у розмірі 5 313,67 грн. витрати на проведення оцінки завданої шкоди у розмірі 1 800,00 грн, правничу допомогу у розмірі 16 753,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
Вимоги мотивовано тим, що 15.02.2022 року о 01.10 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , на пр.-ті Шухевича, в м. Києві, в порушення вимог п. 10.1 ПДР України при зміні напрямку руху праворуч, а саме: перестроюванні з другої смуги в крайню праву, не переконався в безпеці руху та допустив зіткнення з автомобілем «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання збитків. 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до Звіту про оцінку № 03/05/20 від 28.07.2020 року сума матеріальної шкоди позивачу в результаті ДТП становить 82 250,32 грн., з яких вартість ремонту - 76 936,85 грн., втрати товарної вартості - 5 313,67 грн.
31.03.2021 року страховиком відповідача ПрАТ «УПСК» задоволено заяву позивача та виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 52 526,56 грн. 
Позивачем здійснено ремонт транспортного засобу «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , на загальну суму 77 700,00 грн. Таким чином, відповідачем підлягає до відшкодування на користь позивача різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням (77 700,00 грн. - 52 526,56 грн.) у розмірі 25 173,44 грн та втрата товарної вартості у розмірі 5 313,67 грн, що є предметом позовних вимог.
Рішенням рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 25 173,44 грн, втрати товарної вартості у розмірі 5 313,67 грн, витрати на послуги незалежного експерта у розмірі 1 800,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 16 753,00 грн, судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, а всього на загальну суму 50 113 (п`ятдесят тисяч сто тринадцять) гривень 71 копійку.
Не погоджуючись із рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що наданий адвокатом позивача ордер не містить обов`язкового реквізиту щодо правової підстави здійснення ним представництва, оскільки не містить посилання на договорі про надання правової допомоги, а тому не може вважатись достатнім підтвердженням наявності у ОСОБА_4 повноважень на представництво ОСОБА_1 . Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази продовження дії Угоди, та остання припинена 16.02.2021, відтак на час подання апеляційної скарги адвокат не мав повноважень на представництво інтересів позивача. 
Вказує, що відповідно до полісу страхування, розмір страхового відшкодування становить 130 000,00 грн та повністю покриває завдану шкоду позивачу. 
Вважає необґрунтованим стягнення втрати товарної вартості у розмірі 5313,67 грн, оскільки автомобіль позивача є 2014 року та згідно п. 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів величина ВТВ КТЗ не нараховується, якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років.
Крім того, апелянт вважає неспівмірною суму відшкодування на правничу допомогу. Вказує на відсутність в матеріалах справи детального опису робіт, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 137 ЦПК України.  
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Посилається на те, що повноваження адвоката перевірені судом при прийнятті позову та зазначає, що строки Угоди про надання правової допомоги були продовженні шляхом укладення додаткової угоди. 
Вважає клопотання відповідача про залучення ПрАТ СК «УПСК» до у часті у справі безпідставним, оскільки незалучення страхової компанії не впливає на ухвалене рішення суду.
Доводи апеляційної скарги на думку позивача, є необґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того обґрунтованості позовних вимог. 
Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 15 лютого 2020 року близько 01 години 10 хвилин в м. Києві по пр. Шухевича, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2107», державний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності маневру, не надав перевагу та здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», державний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2020 року у справі № 755/13735/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 4).
За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Фольксваген», державний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 09.10.2014 року (а.с. 5).
Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу № 03/05/20 від 28.07.2020 року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_5 за замовленням ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Фольксваген», державний номер НОМЕР_2 , після ушкодження ДТП становить 82 250,52 грн. з ПДВ; вартість відновлювального ремонту - 76 936,85 грн., втрата товарної вартості складає 5 313,67 грн (а.с. 6-21).
Згідно Акту виконаних робіт № 15 від 02.08.2020 року, вартість ремонту транспортного засобу «Фольксваген», державний номер НОМЕР_2 склала 77 700,00 грн, яку оплачено згідно квитанції № 38 від 02.08.2020 року (а.с. 22, 22 зв.).
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2107», державний номер НОМЕР_1 , була забезпечена ПрАТ «УПСК», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 002182975 від 15.02.2020 року, на підставі якого задоволено заяву ОСОБА_1 та 31.03.2021 року ПрАТ «УПСК» виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 52 526,560 грн., що підтверджено випискою АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку ОСОБА_1 від 04.04.2021 року. (а.с. 21).
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі  № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 зазначено, що відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.
Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 25 173,44 грн (77 700,00 грн. - 52 526,56 грн), а також втрати товарної вартості в сумі 5 313,67 грн, яка входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків) та підлягає відшкодуванню завдавачем шкоди, з огляду на законодавче обмеження такого відшкодування страховиком.
Враховуючи, що суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, наявні підстави для відшкодування судових витрат, в тому числі витрати на правничу допомогу. 
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Виходячи з критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі,  
Колегія суддів вважає, що заявлені витрати за надані послуги у розмірі 16753,00 грн відповідають критеріям реальності та співмірності із складністю справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
 Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
В договорі про надання правової допомоги від 16.02.2020 року сторони домовились, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 16753,00 грн. 
Враховуючи наведену позицію Верховного Суду, посилання апелянта на відсутність детального опису робіт колегія суддів не приймає. 
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року, справа №922/445/19.
Відтак, посилання апелянта на те, що позивачем фактично сплачено меншу суму, ніж вказано в угоді про надання правової допомоги не має значення для вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу. 
Щодо доводів апелянта про відсутність повноважень у представника адвоката на представництво інтересів позивача слід зазначити наступне. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18 (провадження № 11-989заі18) зазначено, що ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція КАС України не вимагає. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону № 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги. Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист
У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 569/24629/18 за змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката як представника на ведення справи в суді. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинний ЦПК України не вимагає.
В матеріалах справи наявна копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Лукашенком Миколою Павловичем, відтак позовна заява підписана уповноваженою на це особою. 
Клопотання відповідача щодо залучення до участі у справі ПрАТ СК «УПСК» колегія суддів відхиляє,  оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).
Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла.
Відтак в апеляційного суду відсутні правові підстави для залучення співвдіповідача до участі у справі.
Рішення суду відповідає обставинами справи, ґрунтується на вимогах закону та підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги відсутні. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 16 лютого 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування за доводами апеляційної скарги відсутні.
 Враховуючи положення п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 3  ст. 389 ЦПК України  дана справа є малозначною, тому постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389  ЦПК України, суд, -  
 
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач 

Судді