ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«27» лютого 2024 року
м. Харків
справа № 636/3347/23
провадження № 22ц/818/753/24
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Мальованого Ю.М., Яцини В.Б. 
за участю секретаря – Волобуєва О.О. 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – Комунальне підприємство «Чугуївтепло», представники відповідача – Попов О. О., Філатов Є. В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чугуївтепло» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2023 року в складі судді Оболєнської С.А.
в с т а н о в и в:
У червні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Чугуївтепло» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він з 2008 року працював у Комунальному підприємстві «Чугуївтепло» на різних посадах. Наказом № 38 від 07 квітня 2022 року його переведено сторожем котельні № 14. 

У зв`язку з активними бойовими діями у м. Чугуєві його будинок неодноразово потрапляв під обстріли. 01 серпня 2022 року він відпрацював зміну, що підтверджується записом в оперативному журналі котельної, і з родиною виїхав за межі України. 22 листопада 2022 року він отримав повідомлення у додатку «Viber» про те, що його звільнено з роботи.

Вказав, що, повернувшись додому 09 лютого 2023 року він прийшов до відділу кадрів Комунального підприємства «Чугуївтепло», де йому видали трудову книжку із записом від 14 листопада 2022 року про звільнення його з посади за частиною 8-3 статті 36 КЗпП у зв`язку з відсутністю працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль (наказ № 160-к від 14 листопада 2022 року).

Зазначив, що він весь час підтримував зв`язок з керівництвом підприємства, яке наполягало на його виході на роботу, однак він не міг наражати на небезпеку себе та свою родину.

Крім того, з моменту його останнього виходу на роботу і до дня звільнення не минуло чотирьох місяців, а лише три з половиною.

Вказав, що 01 березня 2023 року село Клугино-Башкирівка знов потрапила під обстріли ворога, та він знов виїхав у безпечне місце. Повернувшись додому, він звернувся до відділу кадрів з вимогою видати йому довідку про роботу на підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідь отримав 08 червня 2023 року.

Зазначив, що інформацію про звільнення він отримав у листопаді 2022 року, однак не міг звернутися до суду з незалежних від нього обставин, пов`язаних з бойовими діями.

Просив з урахуванням заяви від 22 липня 2023 року поновити пропущений строк звернення до суду, зобов`язати Комунальне підприємство «Чугуївтепло» поновити його на роботі, нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2023 року, в якому ухвалою суду від 11 грудня 2023 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 – задоволено, зобов`язано Комунальне підприємство «Чугуївтепло» поновити на роботі ОСОБА_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 року (один рік) в сумі 83 389,36 грн, стягнуто з Комунального підприємства «Чугуївтепло» судовий збір у дохід держави в розмірі 1 073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Комунальне підприємство «Чугуївтепло» подав апеляційну скаргу з додатками, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні вимог ОСОБА_1 – відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказав, що є інші підстави для звільнення ОСОБА_1 . Так, позивач був обізнаний, що прийнятий на роботу сторожем на визначений термін (строк) сторожем на міжопалювальний період 2022-2023 роки зі звільненням у наступний день після початку опалювального періоду в 2022 році. За фактом виявленого порушення наказом від 20 грудня 2023 року призначено проведення службового розслідування, за результатами якого внесено зміни до наказу № 160-к від 14 листопада 2022 року про звільнення ОСОБА_1 . Його звільнено за пунктом 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору з 27 жовтня 2022 року. Представник відповідача зазначав про строковий трудовий договір у судовому засіданні, однак суд не взяв це до уваги. Позивач не звертався до нього із заявами про перевід оператором котельні після початку опалювального періоду, що вказує на наявність підстав для його звільнення за пунктом 2 статті 36 КЗпП. Суд не надав належної оцінки та не прийняв до матеріалів справи попередження за 2015-2022 роки про перевід на тимчасову роботу, накази про перевід, заяви позивача про перевід, які надавались ним. Трудові права позивача не порушені, тож підстав для виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає. Наданий у судове засідання оригінал оперативного журналу котельні №14 свідчить про те, що позивач отримав його незаконним шляхом, тому цей доказ не може бути взято до уваги. Строк звернення до суду позивачу поновлено безпідставно. Позивачем не надано доказів перебування з 01 серпня 2022 року по 05 лютого 2023 року та з 02 березня 2023 року по 03 червня 2023 року в евакуації. Довідку ВПО він отримав лише 07 липня 2023 року, а позовну заяву 27 червня 2023 року відправив з поштового відділення за своїм місцем проживання. У лютому 2023 року позивач повернувся додому, отримав трудову книжку, пересувався містом та міг звернутися за захистом своїх прав, зокрема, до центру правової допомоги. Присутність позивача за місцем проживання з грудня 2022 року підтверджено актом обстеження від 17 серпня 2023 року.

23 січня 2024 року від Комунального підприємства «Чугуївтепло» надійшла заява про долучення доказів, зокрема, штатних розкладів, документів зі справи за позовом ОСОБА_3 щодо розгляду кримінального правопорушення про викрадення оперативного журналу, попередження ОСОБА_1 про перевід сторожем на міжопалювальний період 2022 року, наказ від 25 грудня 2023 року № 100-к про внесення змін до наказу № 160-к від 14 листопада 2022 року про звільнення ОСОБА_1 , на обґрунтування доводів апеляційної скарги, що долучені до матеріалів справи.

18 лютого 2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін, витребувати у Комунального підприємства «Чугуївтепло» повідомлення до Державної податкової інспекції про прийняття ОСОБА_1 на роботу по строковому трудовому договору у квітні 2022 року та звіт по ЄСВ за другий та четвертий квартал 2022 року, зобов`язати Комунальне підприємство «Чугуївтепло» нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 листопада 2023 року по 27 лютого 2024 року у сумі 19 574,22 грн.
Вказав, що при розгляді справи судом першої інстанції відповідачем не порушувалось питання щодо його працевлаштування за строковим трудовим договором. Строкового трудового договору з ним не існує, заяви про переведення його на іншу посаду у 2022 році немає. Наказом від 11 грудня 2023 року його було поновлено на роботі, а наказом від 25 грудня 2023 року знов звільнено вже за пунктом 2 статті 36 КЗпП. Наказ про звільнення він не отримав досі, а територія Чугуївської громади знаходиться у переліку територіальних громад, на яких ведуться (велись) бойові дії. Факт крадіжки оперативного журналу не підтверджено. Відповідач намагається уникнути відповідальності та ввести суд в оману. Оскільки справа розглядається понад рік не з його вини, та судове засідання призначено на 27 лютого 2024 року, слід донарахувати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 листопада 2023 року по 27 лютого 2024 року.

Викладене у відзиві клопотання ОСОБА_1 щодо витребування доказів задоволенню не підлягає, оскільки ці докази відповідач надав до суду апеляційної інстанції на обгрунтування доводів апеляційної скарги та клопотання ОСОБА_1 . Ці докази долучені до матеріалів справи. 

Щодо вимоги ОСОБА_1 , яка викладена в апеляційній скарзі щодо зобов`язання Комунального підприємства «Чугуївтепло» нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 листопада 2023 року по 27 лютого 2024 року у сумі 19 574,22 грн, то вона не може бути задоволена під час апеляційного перегляду справи, оскільки збільшення позовних вимог під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції чинним законодавством не передбачено (стаття 367 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції представники Комунального підприємства «Чугуївтепло» підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Разом з тим, не заперечували проти того, що всі дії щодо внесення змін до оскаржуваного наказу та надання інших доказів на підтвердження цього вони здійснили вже після ухвалення судового рішення. 

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від нього до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чугуївтепло» необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні ОСОБА_1 не було дотримано умов, передбачених пунктом 8-3 частини 1 статті 36 КЗпП України, адже він був відсутній на роботі менш ніж 4 місяці, а також ця норма набрала чинності лише 19 липня 2022 року, отже його звільнення є незаконним. Строк на звернення до суду поновлено.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу від 07 квітня 2022 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду сторожа котельні №14 в Комунальному підприємстві «Чугуївтепло» (а. с. 11 том 1).

01 серпня 2022 року о 08:00 ОСОБА_1 здав зміну, що підтверджується даними оперативного журналу котельні № 14 (а. с. 10, 58 том 1).

З акту встановлення факту втрати журналу (оперативного) від 21 вересня 2023 року, пояснювальної записки сторожа ОСОБА_4 від 01 вересня 2023 року, доповідної начальника дільниці Гарцева В. від 01 вересня 2023 року вбачається, що вказаний журнал котельної № 14 втрачено (а. с. 71-72 том 1).

08 листопада 2022 року Комунальним підприємством «Чугуївтепло» складено акт про відсутність на роботі, з якого вбачається, що сторож ОСОБА_1 відсутній на роботі з 01 березня 2022 року. Працівник на роботу не вийшов, не приступив до виконання своїх трудових обов`язків, на адресу підприємства ніяких документів (пояснень, повідомлень, заяв) щодо продовження трудових відносин не надав. Відсутній на робочому місці протягом 128 діб. Неодноразові спроби виклику та спонукання до виходу на роботу результату не дали (а. с. 49 том 1).

08 листопада 2022 року Комунальним підприємством «Чугуївтепло» на адресу ОСОБА_1 в електронній формі направлено повідомлення № 473, в якому вказано, що він за період з 01 березня 2022 року по 08 листопада 2022 року не повідомив про причини відсутності на робочому місці, не надав документального підтвердження (пояснень). Запропоновано до 14 листопада 2022 року приступити до виконання трудових обов`язків або письмово повідомити про наміри продовжувати трудові відносини з підприємством (а. с. 50 том 1).
14 листопада 2022 року Комунальним підприємством «Чугуївтепло» складено акт про відсутність на роботі понад чотири місяці, зокрема, щодо ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року (а. с. 51 том 1).

Наказом № 160-к від 14 листопада 2022 року ОСОБА_1 звільнений за пунктом 8-3 статті 36 КЗпП України через відсутність на роботі понад чотири місяці поспіль (а. с. 11 том 1).

22 листопада 2022 року ОСОБА_1 повідомлено про звільнення із займаної посади з 14 листопада 2022 року на телефонний месенджер «Viber», про що сторони не заперечували.
Трудову книжку ОСОБА_1 отримано 09 лютого 2023 року, що підтверджується листом Комунального підприємства «Чугуївтепло» від 13 червня 2023 року № 213 та його особовою карткою (а. с. 14, 80 том 1).

13 червня 2023 року Комунальним підприємством «Чугуївтепло» видано ОСОБА_1 довідку від 08 червня 2023 року № 14 про те, що він звільнений 14 листопада 2022 року згідно наказу № 160-к від 14 листопада 2022 року та про розрахунок при звільненні (а. с. 12, 14 том 1).

20 червня 2023 року Комунальним підприємством «Чугуївтепло» видано ОСОБА_1 довідку № 15 про його заробітну плату за 2022 рік (а. с. 13 том 1).
З довідки Комунального підприємства «Чугуївтепло» від 22 вересня 2023 року № 423 вбачається, що розмір середньогодинної заробітної плати ОСОБА_1 у червні 2022 року склав 40,88 грн (кількість робочих годин 159), у липні 2022 року (кількість робочих годин 168) - 38,69 грн (а. с. 121 том 1).

Комунальне підприємство «Чугуївтепло» відноситься до об`єктів критичної інфраструктури. З 24 лютого 2022 року підприємство не припиняло свою роботу і працює в штатному режимі для забезпечення опаленням житлових, об`єктів соціальної, іншої сфери, а також підтримання життєдіяльності м. Чугуєва (а. с. 45, 47 том 1). 
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З довідки Комунального підприємства «Чугуївтепло» від 16 серпня 2023 року № 01-08/350 вбачається, що вказаний будинок підключено до опалення у штатному режимі. Будинок та його комунікації не пошкоджено. Під час проведення профілактично-планових робіт слідів від потрапляння снарядів, ракет не виявлено (а. с. 46 том 1).

З наданого відповідачем акту від 2023 року вбачається, що сусіди ОСОБА_1 особисто бачили його присутність з грудня 2022 року на території військового містечка Клугино-Башкирівка за місцем його проживання та у м. Чугуєві (а. с. 43 том 1).

Натомість з письмових пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 вбачається, що вони підтверджують перебування ОСОБА_1 в евакуації з 01 серпня 2022 року по 05 лютого 2023 року та з 02 березня 2023 року по 03 червня 2023 року, а також його перебування на роботі 01 серпня 2022 року (а. с. 64-67 том 1).

З пояснювальної начальника дільниці ОСОБА_8 щодо припису інженера з охорони праці від 24 лютого 2023 року стосовно перебування у котельні № 14 сторонніх осіб вбачається, що колишній працівник підприємства ОСОБА_9 знаходився у котельні, оскільки зайшов привітатися (а. с. 52, 53 том 1).
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 оформлена 07 липня 2023 року (а. с. 64 том 1).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
За правилами статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору містяться у статті 36 КЗпП України.
З 19 липня 2022 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01 липня 2022 року частину 1 статті 36 КЗпП України було доповнено пунктами 8-1, 8-2 і 8-3.
Пунктом 8-3 частини 1  статті 36 КЗпП України  передбачено, що підставами припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Отже, для припинення дії трудового договору за даною нормою мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад чотири місяці поспіль; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль (при цьому, не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями  статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
Як вбачається з матеріалів справи підставою звільнення ОСОБА_1 наказом від 14 листопада 2022 року стала його відсутність на роботі понад чотири місяці та відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль. 

Проте, ОСОБА_1 відпрацював останню зміну 01 серпня 2022 року, що підтверджується його підписом в оперативному журналі котельні, тож до дня його звільнення - 14 листопада 2022 року чотирьох місяців не минуло.

Посилання відповідача на не прийняття такого журналу як належного та допустимого доказу, оскільки його викрадено з підприємства, про що повідомлено до правоохоронних органів судова колегія відхиляє, оскільки доказів того, що журнал отриманий ОСОБА_1 внаслідок вчинення правопорушення, не надано. З відповідною заявою про вчинення правопорушення відповідач до правоохоронних органів звернувся вже після ухвалення рішення судом першої інстанції. Клопотань щодо проведення експертизи записів у журналі на предмет внесення до них виправлень і підчисток відповідач не заявляв.

Крім того, для правильного вирішення даного спору слід виходити з наявності підстав для звільнення працівника за пунктом 8-3 частини 1 статті 36 КЗпП, починаючи облік чотиримісячного строку від дня, коли Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року набрав чинності, тобто з 19 липня 2022 року.
Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина 1 статті 58 Конституції України).

Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини 1 статті 58 Основного Закону України  новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набранням ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акту законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням (абзаци 4, 5 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28 січня 2016 року №955-VIII зі змінами від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019).

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України). Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина 1 статті 58 Конституції України) (абзаци 1-4 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 ЦПК України (у справі щодо несумісності депутатського мандата) від 13 травня 1997 року №1-зп/1997).

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, яким внесено зміни, зокрема до КЗпП, та доповнено частину 1 статті 36 КЗпП пунктом 8-3, відповідно до якого підставою припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль, набрав чинності 19 липня 2022 року.

Отже, правові підстави для застосування правил пункту 8-3 частини 1 статті 36 КЗпП як підстави для звільнення позивача раніше 19 листопада 2022 року відсутні, адже визначений у вказаній нормі строк повинен відраховуватись з дати набрання ним чинності, що узгоджується із загально-правовими принципами, закладеними нормою частини 1 статті 58 Конституції України.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність звільнення ОСОБА_1 через його відсутність на роботі та інформації про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль за пунктом 8-3 статті 36 КЗпП України.

Фактично Комунальне підприємство «Чугуївтепло» визнало, що звільнення ОСОБА_1 було неправомірним, оскільки вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції наказом від 20 грудня 2023 року призначено службове розслідування за фактом помилкового внесення ОСОБА_1 до списку працівників, які повинні бути звільнені за пунктом 8-3 статті 36 КЗпП України. За результатами службового розслідування видано наказ № 99-к від 25 грудня 2023 року, яким вирішено виправити допущені помилки та видати наказ про внесення змін до наказу № 160-к від 14 листопада 2022 року «По особовому складу», а саме: пункт 1.6 Наказу виключити та внести зміни у наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 сторожа дільниці № 2 з 27 жовтня 2022 року за пунктом 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору».

Проте, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував обставин щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку трудового договору, є необгрунтованими, оскільки предметом розгляду суду першої інстанції була законність наказу № 160-к від 14 листопада 2022 року про звільнення ОСОБА_1 саме на підставі пункту 8-3 статті 36 КЗпП України, а не у зв`язку із закінченням строку трудового договору за пунктом 2 статті 36 КЗпП України. Відповідні зміни до наказу внесені вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції. На такі обставини та наявність інших підстав для звільнення позивача сторони в ході розгляду справи судом першої інстанції не посилались, доказів щодо них не надавали. Тож в силу вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не може оцінювати ці обставини та приймати нові докази на їх підтвердження, що долучені до апеляційної скарги.

Отже, доводи Комунального підприємства «Чугуївтепло» щодо наявності іншої підстави для звільнення ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Посилання Комунального підприємства «Чугуївтепло» на пропуск ОСОБА_1 строку на звернення до суду без поважних причин судова колегія також відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (частина друга статті 233 КЗпП України).

Встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду  є спеціальним строком для судового захисту трудових прав  і застосовується виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права. Такий строк не є строком позовної давності, який регулюється нормами ЦК України.

До близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 06 липня 2022 року у справі № 148/201/21 (провадження № 61-16063св21), від 14 грудня 2022 року у справі № 750/10938/15-ц (провадження № 61-559св22). 
 
Разом із тим, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.
Заявляючи відповідне клопотання про поновлення встановленого законом строку, особа не повинна наводити конкретних причин пропуску такого строку, крім тих, що пов`язані з внесеними до КЗпП України змінами. Крім того, не є необхідним і заявлення такого клопотання, так як строк звернення до суду не пропущено.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України строк дії карантину неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року включно.

З 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені, зокрема, статтею 233 КЗпП України продовжуються на строк його дії.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22) та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду  від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 130/1596/22 (провадження № 61-6838св23).

Оскільки  ОСОБА_1 звільнено з роботи наказом від 14 листопада 2022 року (тобто під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)), та позов про поновлення на роботі подано до суду поштою у червні 2023 року (а. с. 15 том 1 конверт), тобто також під час дії на території України вказаного карантину, то позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.
Таким чином, поновлення цього строку судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі є зайвим, однак на правильність вирішення спору це не вплинуло. 

Також, судова колегія зауважує, що докази, які надані до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою (заява) та під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції (заява) судовою колегією не беруться до уваги, оскільки стосуються інших підстав позову, які суд першої інстанції не розглядав. 

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чугуївтепло» залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за перегляд справи апеляційним судом не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368,  ст.374, ст.375, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чугуївтепло» - залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 Ю.М. Мальований 

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 28 лютого 2024 року.