Ухвала
18 березня 2024 року
м. Київ
справа № 754/6656/22
провадження № 61-685ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нестеришин Тарас Степанович, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_3 , про поділ спільного сумісного майна та спільних сумісних зобов`язань подружжя,
ВСТАНОВИВ:
12 січня 2024 року подана касаційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нестеришин Т. С., на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 16 листопада 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу 
(далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Вказана касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження і  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нестеришин Т. С., заявляє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.
В обґрунтування вказує, що копію оскаржуваної постанови нею отримано 14 грудня 2023 року.
На виконання вимог ухвали  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нестеришин Т. С., надала доказ, що підтверджує поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, - копію звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.
Вказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень підтверджена наданим доказом і свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.
Встановлені обставини є підставою для задоволення клопотання і поновлення ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року.
Частиною першою статті 394ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17, від 20 червня 2018 року 
у справі № 761/7978/15, від 16 червня 2022 року у справі № 489/5754/20, 
від 15 лютого 2022 року у справі № 658/2938120, від 4 грудня 2019 року 
у справі № 917/1739/17, від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20,
від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21, від 1 грудня 2021 року 
у справі № 522/11482/20, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21, 
від 22 серпня 2018 року у справі № 372/2230/17-ц, від 22 травня 2018 року 
у справі № 369/6892/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 12 червня 2023 року у справі № 7128602/19, від 19 листопада 2020 року у справі № 607/10913/17, від 31 січня 2019 року у справі № 686/23104/17, 
від 29 липня 2019 року у справі № 6193728/16, від 17 грудня 2019 року 
у справі № 761/11015/16-ц, від 17 грудня 2019 року у справі № 753/9691/15-ц, від 21 січня 2020 року у справі № 462/6409/18, від 30 червня 2020 року 
у справі № 383/875/17, від 5 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19, від 9 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц, від 30 червня 2020 року 
у справі № 638/18231/15-ц, від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17, 
від 6 березня 2019 року у справі № 754/11103/16-ц, від 30 січня 2019 року 
у справі № 372/1558/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 631/1982/16-1, 
від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/2831-16, від 9 січня 2020 року 
у справі № 367/7110/14-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, від 1 вересня 2022 року у справі № 295/9244/17, від 6 червня 2018 року 
у справі № 712/6574/16-ц, від 5 жовтня 2021 року у справі № 755/1646420, 
від 21 жовтня 2021 року у справі № 761/20899/19, від 20 червня 2022 року 
у справі № 756/10472/15-ц, від 5 липня 2023 року у справі № 175/3374/21, 
від 3 липня 2018 року у справі № 917/1345/17, від 8 червня 2021 року 
у справі № 662/397/15-ц, у постановах Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, від 22 квітня 2015 року у справі № 6-79цс15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити посилання на постанови саме Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, у чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах. 
Тому посилання заявника на незастосування судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях ухвали Верховного Суду України від 18 лютого 2009 року у справі № 6-22220св08 касаційним судом не приймаються.
Підставою касаційного оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року заявник також вказує порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зазначаючи, що суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підстави касаційного оскарження, передбачені 
пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
З огляду на викладене, касаційний суд доходить висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нестеришин Тарас Степанович, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року.
Витребувати з Деснянського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 754/6656/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_3 , про поділ спільного сумісного майна та спільних сумісних зобов`язань подружжя. 
Роз`яснити учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            С. О. Карпенко 
В. В. Сердюк 
І. М. Фаловська