УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2024 року
м. Київ
справа № 750/4144/23
провадження № 51-114 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року, 
встановив:
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2023 року застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом до ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України.
Ухвалою районного суду встановлено, що 17 листопада 2022 року близько 11 год. 40 хв. в приміщенні холу будинку АДРЕСА_1 , під час виконання службових обов`язків старший дільничний офіцер поліції відділу превенції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області капітан поліції ОСОБА_6 та старший дільничний офіцер поліції відділу превенції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області капітан поліції ОСОБА_7 , які є працівниками правоохоронного органу, пред`явили службові посвідчення ОСОБА_5  та відрекомендувались. При цьому ОСОБА_5 , перебуваючи у психічному стані, що позбавляє здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок клінічних ознак тяжкого психічного розладу у формі параноїдної шизофренії (F20.0 за Міжнародною Класифікацією хвороб 10 перегляду), дістав з кишені пістолет марки «Flobert cal. 4 mm», наставив його ствольну частину в бік ОСОБА_6 та здійснив постріл в бік останнього, після цього, відійшов один крок назад та наставив ствольну частину вказаного пістолета на ОСОБА_7 та здійснив другий постріл, чим вчинив погрозу вбивством, насильством вказаним працівникам поліції та створив реальну загрозу їх здоров`ю, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2023 року залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 ставить питання про незаконність рішень судів першої та апеляційної інстанцій через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 94 КК України. При цьому вказує, що дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлено даних, які б давали суду підстави для застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру саме у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, враховуючи наступне. Так, злочин, передбачений ч. 1 ст. 345 КК України, є нетяжким кримінальним правопорушенням; не завдано жодної шкоди життю чи здоров`ю працівникам поліції та посягання на їх життя не було; відсутні будь-які відомості про небезпеку ОСОБА_5 для себе чи для суспільства на час розгляду клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру, апеляційної скарги чи на даний час; ОСОБА_5 виконує рекомендації лікаря, вживає ліки та повторних правопорушень не вчиняв. При цьому захисник вказує, що ОСОБА_5 лікувався в установах, які передбачають саме звичайний нагляд, водночас відсутні дані  про постійні напади агресії, злоби, систематичне вчинення суспільно-небезпечних діянь з боку останнього. Крім того, у висновку                        судово-психіатричного експерта відсутні рекомендації про тип лікувального заходу та під час допиту в суді останнім не було надано жодних рекомендацій. Водночас захисник посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 234/18511/18, від 04 грудня 2019 року у справі  № 158/3106/18 та від 30 травня 2019 року у справі № 243/4632/17. В свою чергу, апеляційний суд, залишаючи її апеляційну скаргу без задоволення, не навів вичерпних доводів прийнятого рішення, тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучені до скарги копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Так, ст. 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.
Згідно з вимогами ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання в закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Водночас, метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.
Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру саме суд, у разі застосування таких заходів, має визначити їх вид.
Як слідує із копій судових рішень, при визначенні виду примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 суд першої інстанції урахував характер і тяжкість захворювання останнього, який згідно довідки КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» № 2180 від 25 листопада 2022 року звертається за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення ЧОПНЛ з 16 квітня 2020 з приводу: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіноїдів та стимуляторів, синдром залежності; та довідці КНП ЧОПНЛ № 32-08/932 від 28 листопада 2022 року, згідно якої ОСОБА_5 тричі лікувався в ЧОПНЛ у 2020-2022 роках, востаннє з 10 серпня 2022 року по                        20 жовтня 2022 року, діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний перебіг»; «Психічні та поведінкові розлади внаслідок комбінованого вживання алкоголю, канабіноїдів. Синдром залежності». При цьому враховано, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 65 від 07 лютого 2023 року,                 ОСОБА_5 за його психічним станом показане поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.
Водночас судом взято до уваги те, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив злочин, який хоч і відноситься до нетяжкого кримінального правопорушення, але полягає у погрозі вбивством та насильством працівникам поліції, та ступінь небезпечності останнього.
Зваживши на всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правомірного висновку, що за своїм психічним станом ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, з чим погоджується і колегія суддів. 
На думку колегії суддів, тяжкість захворювання ОСОБА_5 , його психічний стан, суспільна небезпека для себе та інших осіб та характер вчиненого ним                 суспільно-небезпечного діяння не свідчать про можливість застосування до останнього більш м`якого виду примусового заходу медичного характеру, ніж госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження в апеляційному порядку, мотивовано залишив ухвалу районного суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам кримінального закону, підстави для застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до лікувального закладу із звичайним наглядом відсутні.
При цьому колегія суддів відхиляє, як безпідставне, посилання захисника у касаційній скарзі на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від  від 06 лютого 2020 року у справі № 234/18511/18, від 04 грудня 2019 року у справі  № 158/3106/18 та від 30 травня 2019 року у справі № 243/4632/17, оскільки застосовувати практику Верховного Суду потрібно як з урахуванням обставин кримінального провадження, так і цілісного контексту сформульованої Верховним Судом правової позиції, без перекручень її змісту та використання відносно до контексту.
Інші доводи касаційної скарги захисника не містять вказівки на порушення судами першої та апеляційної  інстанцій норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були б безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено, а незгода сторони захисту із застосованим примусовим заходом медичного характеру, який є необхідним і доцільним заходом кримінально-правового характеру, не може свідчити про порушення судами вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою і відповідає вимогам                            ст.ст. 370, 419 КПК України.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду      м. Чернігова від 17 серпня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року.
 Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                         ОСОБА_3