ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1559/24 Справа № 216/2201/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Биканов І.Р. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О. 
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 на заочне рішення Центрально -Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року, ухваленого суддею Бикановим І.Р. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У квітні 2015 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що відповідач будучи матір`ю дитини добровільно матеріальної допомоги не надає, він сам виховує дитину, тому змушений звернутися до суду.
Заочним рішенням Центрально -Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, зареєстрованої: АДРЕСА_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.04.2015 року на утримання дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття, на користь батька дитини  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого: АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. на користь держави.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року відмовлено відповідачу ОСОБА_2 у поновлені строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, заява відповідача залишена без задоволення.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим заочним рішенням через свого представника – адвоката Ряснянську І.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 366,00 грн.
При цьому, представник відповідача зазначає, що неналежне повідомлення судом ОСОБА_2 про розгляд справи позбавило відповідача надати заперечення проти позову та надати докази, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема в доведенні того факту, що позов ґрунтується на неправдивій інформації позивача.
Представник відповідача наголошує на тому, що родина завжди проживала разом, мати ніколи не залишала дитину і сім`ю, а відтак акт від 13.11.2015, що посвідчений головою квартального комітету №14 Герасимовою І.О. містить неправдиву інформацію стосовно того, що син сторін по справі перебуває на повному утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 , а матір не приймає участі у вихованні та догляді за сином.
Сторона відповідача звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів вручення судової повістки відповідачу про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання. Вказує, що дійсно суд неодноразово надсилав відповідачу виклики на адресу зазначену у позовній заяві, однак поштові конверти були повернуті суду поштовим відділенням у зв`язку із закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку відповідача ОСОБА_2 та її представника – адвоката Палій Є.А., які, кожна окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб позивач перебував в шлюбі з відповідачем з 13.09.2013 р. а.с.5, відповідач являється матір`ю дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження а.с.4, відповідно до акту Квартального комітету №14 від 12.11.2015 р., ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 за вищевказаною адресою з грудня 2014 р. по теперішній час не проживає а.с.41, як слідує з матеріалів справи відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , керувався нормами ст.ст.180-182, 184 Сімейного Кодексу України, й виходив з того, що мати дитини не проживає разом із сином, утриманням дитини не займається, має рівні права з батьком дитини, відповідно повинна сплачувати аліменти на утримання сина на користь батька дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Відповідно до положень ч.3 ст.309 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
За змістом ч.1 ст.74 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно положень ч.5 ст.74 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Колегія суддів, перевіряючи доводи представника відповідача про неналежне повідомлення відповідача встановила, що дійсно матеріали справи містять судові виклики, які суд надсилав на адресу відповідача зазначену у позовній заяві, однак жодний виклик не був отримай адресатом, судова повістка поверталася до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами представника відповідача про неналежне повідомлення відповідача, з огляду на те, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи і не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду стороною, що узгоджується із правовою позицією висловленою у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц та від 20 червня 2018 року у справі №127/2871/16-ц.
Таким чином, колегія суддів вважає слушними доводи представника відповідача про те, що через неналежне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, остання була позбавлений можливості подати суду першої інстанції відзив на позов та спростувати доводи сторони позивача, викладені у позовній заяві.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.
Отже, приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення - «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи, тому колегія суддів у цій частині погоджується із доводами апеляційної скарги сторони відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які суду пояснили, що відповідач ОСОБА_2 ніколи не уходила від чоловіка ОСОБА_1 і тим більш не залишала маленького сина на позивача, оскільки дитина народилася у липні 2014 року і мати кормила сина грудьми до 2-х років. Зазначили, що на час ухвалення рішення (листопад 2015 року) дитині було трохи більше року і син потребував матір, родина завжди проживала разом, а стягнення аліментів потрібно було чоловіку відповідача щоб відстрочити призов на військову службу за мобілізацією у 2015 році.
Отже, на підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, що є підставою для відмови у позові.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 задовольнити.
Заочне рішення Центрально -Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 18 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: