ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 537/4343/20
провадження № 61-9754св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -	Луспеника Д. Д.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,	Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,	
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод»,
третя особа - Первинна профспілкова організація ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 квітня 2022 року у складі судді Дядечко І. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року    у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Абрамова П. С., Одринської Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» (далі -                             ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», ПАТ «КВБЗ») про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що з 11 серпня 2014 року він працював на посаді заступника начальника корпусу вантажного вагонобудування з виробництва                ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод». Із 28 вересня 2020 року до 26 жовтня 2020 року він перебував у щорічній відпустці. 26 жовтня 2020 року він вийшов на роботу з чергової щорічної відпустки та 27 жовтня 2020 року наказом № 611-ос його безпідставно звільнено з посади заступника начальника корпусу (цеху) вантажного вагонобудування з виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Вважав наказ від 27 жовтня 2020 року № 611-ос незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Так, відповідно до наказу від 27 жовтня 2020 року № 611-ос підставою його звільнення з посади заступника начальника корпусу вантажного вагонобудування з виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» став наказ від 27 жовтня 2020 року № 51-с. Аналізуючи наказ про його звільнення, вважав, що в описовій частині наказу від 27 жовтня 2020 року № 611-ос не міститься визначення, який саме дисциплінарний проступок він вчинив, які обставини стали приводом до застосування догани та чи могли ці обставини бути підставою для застосування такого дисциплінарного стягнення. Під час ознайомлення з наказом від 27 жовтня 2020 року № 611-ос про звільнення він дізнався про існування наказу                              від 27 жовтня 2020 року № 51-с про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, цей наказ йому не вручений.
Також, всупереч вимогам статті 149 КЗпП України, відповідач порушив процедуру застосування дисциплінарного стягнення, оскільки він будь-яких письмових пояснень відповідачу не надавав, а відповідач у свою чергу не зажадав від нього письмових пояснень для з`ясування обставин невиконання посадових обов`язків               у дисциплінарному провадженні. Згідно з нормами чинного трудового законодавства діє принцип презумпції невинуватості. Тобто,не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Загальний вид дисциплінарної відповідальності передбачено статтею 147 КЗпП України. Так, за порушення трудової дисципліни до працівника може застосовуватися лише один із заходів дисциплінарного стягнення: догана або звільнення. При цьому для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність усіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. Таким чином, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на нього дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, належить виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених                    КЗпП України.
Згідно зі статтею 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 частини першої статті 40, пунктами 2 і 3 статті 44 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої                 є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. На порушення зазначеної норми його на засідання профспілки не запрошували, а тому вважав, що його звільнили без законних підстав. Таким чином, позивач зробив висновок про незаконність виданого наказу про його звільнення. У разі незаконного звільнення з роботи працівник, згідно з частинами першою, другою статті 235 КЗпП України, повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Також вважав, що накази голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» від 30 вересня 2020 року № 43-с та від 26 жовтня 2020 року № 50-с про оголошення догани за порушення трудової дисципліни незаконні та такі, що підлягають скасуванню, оскільки відповідач порушив процедуру застосування до нього дисциплінарних стягнень. Так, зокрема, накази голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» від 30 вересня 2020 року № 43-с та від 26 жовтня 2020 року № 50-с про оголошення догани за порушення трудової дисципліни йому вручені не були. До застосування цих дисциплінарних стягнень за порушення нібито ним трудової дисципліни будь-якої пояснювальної записки у письмовій формі він відповідачу ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» не надавав та і відповідач не вимагав від нього таких пояснень. Також у цих наказах немає відомостей про те, що він відмовився надати письмові пояснення, які повинні бути зафіксовані актом, про що повинно бути вказано у наказах про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
У зв`язку з вищевикладеним позивач, з урахуванням збільшення позовних вимог від 25 березня 2021 року, просив суд: (1) визнати незаконним та скасувати наказ голови правління ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В.               від 27 жовтня 2020 року № 51-с про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани; (2) визнати незаконним та скасувати наказ голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В.                           від 27 жовтня 2020 року № 611-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника корпусу (цеху) вантажного вагонобудування з виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за пунктом 3 частини першої                       статті 40 КЗпП України; (3) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника корпусу (цеху) вантажного вагонобудування з виробництва                           ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» з 27 жовтня 2020 року; (4) стягнути                   з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; (5) визнати незаконним та скасувати наказ голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В. від 26 жовтня 2020 року № 50-с про оголошення ОСОБА_1 догани за порушення трудової дисципліни; (6) визнати незаконним та скасувати наказ голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В. від 30 вересня 2020 року № 43-с про оголошення догани ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області                    від 25 березня 2021 року заяву про збільшення позовних вимог представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 прийнято до розгляду.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області                    від 13 квітня 2021 року залучено до участі у справі Первинну профспілкову організацію ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області                    від 18 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що роботодавець не виконав належним чином свій обов`язок з надання доказів наявності фактів винного вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Так, наказ від 30 вересня 2020 року № 43-с, яким притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани з позбавленням премії та винагород, передбачених чинними у ПАТ «КВБЗ» положеннями, у розмірі 100 %, починаючи із серпня 2020 року та на весь строк дії дисциплінарного стягнення, не містить чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю)             і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків,                              а містить лише загальні, а не конкретні посилання на порушення позивачем положень посадової інструкції, з чого не можна дійти однозначних висновків про доведення вини позивача і накладення на нього дисциплінарного стягнення. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що наказ від 30 вересня 2020 року № 43-с «Про притягнення до відповідальності» не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки він не містить усіх необхідних елементів для складу правопорушення, що виключає правові підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а тому право позивача                           є порушеним внаслідок прийняття відповідачем оспорюваного наказу.
Разом з тим, як установлено в судовому засіданні з наданих позивачем пояснень та не заперечується представниками відповідача, а також підтверджується списком ознайомлення з наказом від 30 вересня 2020 року № 43-с, ОСОБА_1      з наказом був ознайомлений під підпис 27 жовтня 2020 року. Враховуючи частину першу статті 233 КЗпП України та дату ознайомлення позивача з наказом, останнім днем для подачі позову є 27 січня 2021 року, тоді як позивач звернувся до суду з вимогою про визнання незаконним та скасування наказу голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В. від 30 вересня 2020 року № 43-с про оголошення йому догани за порушення трудової дисципліни лише 25 березня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом тримісячного строку. Позивач не навів будь-яких мотивувань належності підстав пропуску ним встановленого законом строку для звернення до суду із цим позовом та не заявив клопотання про поновлення пропущеного строку.
З огляду на наведене районний суд вирішив, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В. від 30 вересня                  2020 року № 43-с є обґрунтованими, проте у задоволенні позову належить відмовити з підстав пропуску позивачем встановленого статтею 233 КЗпП України тримісячного строку для звернення до суду із цим позовом.
Водночас, ураховуючи, що факт порушення позивачем трудових обов`язків і вчинення дисциплінарного проступку, як підстави для накладення дисциплінарного стягнення та дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення, є доведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ голови правління ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В.                          від 26 жовтня 2020 року № 50-с «Про покарання за недотримання культури виробництва» є законним, прийнятим із дотриманням відповідних норм трудового законодавства і не підлягає скасуванню.
Разом з тим, як установлено в судовому засіданні з наданих позивачем пояснень та не заперечується представниками відповідача, а також підтверджується списком ознайомлення з наказом № 50-с від 26 жовтня 2020 року, ОСОБА_1              з наказом ознайомлений під підпис 27 жовтня 2020 року. Оскільки останнім днем для подачі позову про визнання незаконним та скасування цього наказу було               27 січня 2021 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 25 березня                  2021 року, то суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, проте у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування наказу від 26 жовтня 2020 року № 50-с «Про покарання за недотримання культури виробництва» має бути відмовлено за безпідставністю вимог.
Аналізуючи наказ від 27 жовтня 2020 року № 611-ос про припинення трудового договору із позивачем на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором, суд першої інстанції виходив із такого:
-       як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами                      у справі, та зокрема підтверджується СТП 08.47-2019 «Контроль виконання поставлених задач», розпорядження від 21 вересня 2020 року № В2 «Про виконання вимог СТП 08.108-2020» за підписом в. о. директора виробництва Столбова Б. А. відноситься до документів системи менеджменту на підприємстві;
-       згідно з резолюцією, що міститься на розпорядженні від 21 вересня                     2020 року № В2 «Про виконання вимог СТП 08.108-2020», 21 вересня                  2020 року начальник КВВ ОСОБА_3. надав розпорядження позивачу ОСОБА_1 підготувати відповідний звіт у строк, встановлений розпорядженням від 21 вересня 2020 року № В2, проте це розпорядження не було виконано;
-       не має можливості встановити, чи було зареєстроване розпорядження                        від 21 вересня 2020 року № В2 «Про виконання вимог СТП 08.108-2020»                     у журналі реєстрації вхідної кореспонденції корпусу вантажного вагонобудування ПАТ «КБВЗ»;
-       як установлено в судовому засіданні з пояснень свідка ОСОБА_3 , розпорядження від 21 вересня 2020 року № В2 «Про виконання вимог СТП 08.108-2020» було передано ОСОБА_1 на оперативній нараді та він особисто, як начальник корпусу, надав вказівку про його виконання шляхом проставлення відповідної резолюції;
-       позивач під час ознайомлення з наказами свої заперечення не висловлював, оскільки не вважав це за потрібне;
-       відповідач виконав обов`язок щодо звернення, відповідно до вимог              статті 43 КЗпП України, до профспілкового комітету з поданням з питання надання згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Ураховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани незаконними в установленому порядку не визнані та є чинними, що підтверджує факт систематичного порушення працівником трудових обов`язків, відповідачем додержані правила і порядок застосування до позивача дисциплінарного стягнення, факт неналежного виконання службових обов`язків позивача підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, які містяться                        у матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої                     статті 40 КЗпП України.
Щодо наказу від 27 жовтня 2020 року № 51-с про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання вимог трудового договору та правил внутрішнього трудового розпорядку                     ПАТ «КВБЗ», то позивач не надав суду належних та допустимих доказів притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, як і не виклав у позові обставин винесення вказаного наказу та не обґрунтував, у чому саме полягає його незаконність, тому районний суд дійшов висновку про відмову  у задоволенні вимоги щодо визнання його незаконним та скасування через необґрунтованість та безпідставність.
Оскільки суд першої інстанції вважав звільнення позивача таким, що відповідає вимогам трудового законодавства, тому не знайшов підстав для задоволення вимог позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Апеляційний суд у свою чергу погодився із висновками суду першої інстанції та не знайшов підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи
 
ОСОБА_1 у червні 2023 року звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 квітня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову повністю. Касаційна скарга містить також клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 квітня 2022 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року. Окрім цього, заявник просить стягнути із ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» витрати у сумі 10 900,00 грн за послуги адвоката.
 
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах               від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 03 листопада 2022 року                       у справі № 537/3647/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 489/5441/21,                           від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України). Зазначає, що суди ухвалили судові рішення   з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Заявник також вказує у касаційній скарзі, що:
-       карантин на території України неодноразово продовжувався, у тому числі він діяв на час закінчення строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, та звернення позивача до суду із заявою про збільшення позовних вимог                   (25 березня 2021 року), а тому суди попередніх інстанцій повинні були врахувати приписи пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України про те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України    з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 КЗпП України, продовжуються на строк дії такого карантину;
-       суди при вирішенні спору повинні були керуватися принципом jura novit curia («суд знає закони»);
-       під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний був довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ про звільнення. Проте відповідач не вказав та не довів, у чому саме полягало систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором на позивача та які порушення були допущені саме ним, як працівником ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод»;
-       суди не взяли до уваги, що згідно з розділом 7 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затвердженого зборами трудового колективу                      ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», для застосування стягнення від порушника трудової дисципліни повинна бути отримана пояснювальна записка у письмовій формі. Відмова працівника дати пояснення не є підставою для відмови від застосування стягнення. Відмова надати пояснення фіксується актом та вказується у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Але в жодному оскаржуваному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутня відмітка про те, що заявник відмовився надати пояснення. Показання свідка ОСОБА_4 не повинні були братися до уваги, так як він не був свідком тих подій;
-       позивача, як члена профспілкового комітету, звільнено з посади 27 жовтня 2020 року без згоди профспілкового комітету, засідання якого призначалося на 27 жовтня 2020 року та 16 лютого 2021 року, проте доказів належного повідомлення працівника про засідання профспілки з приводу його звільнення саме на 27 жовтня 2020 року матеріали справи не містять, що є порушенням вимог статті 43 КЗпП України. Тобто звільнення відбулося без попередньої згоди профкому.
 
У серпні 2023 року від ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін, оскільки вони є законними.
 
Відзив на касаційну скаргу від третьої особи станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходив.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 03 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Погрібний С. О., Ступак О. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 квітня 2022 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, відкрито касаційне провадження                        у справі з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, витребувано матеріали справи № 537/4343/20 із Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У серпні 2023 року матеріали справи № 537/4343/20 надійшли до Верховного Суду.
 
На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2024 року № 184/0/226-24 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2024 року справу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                          є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених                у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 , наказом від 11 серпня 2014 року № 2416а                     ОСОБА_1 із 11 серпня 2014 року переведено на посаду заступника начальника корпусу вантажного вагонобудування з виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод».
Згідно зі статутом ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», затвердженим річними загальними зборами акціонерів ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» протоколом від 16 квітня 2020 року, товариство здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, цього статуту, а також внутрішніх правил, процедур, регламентів та внутрішніх нормативних документів. Розробка                    і затвердження локальних актів товариства: положень, правил, інших документів, відноситься до компетенції правління товариства.
Відповідно до колективного договору ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» 2019 року, дію якого наказом-постановою від 09 квітня 2020 року № 13-АГ продовжено на 2020 рік, із внесенням відповідних змін, колективний договір                      є нормативним актом і визначає взаємовідносини працівників та адміністрації                     в сфері економічного та соціального розвитку трудового колективу.
Дія цього договору поширюється на усіх працівників ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» та підприємств, ним заснованих, об`єктів культури, спорту та профспілкового комітету (пункт 1.3 колективного договору).
Згідно з пунктами 2.9, 4.22 колективного договору працівники зобов`язуються нести персональну відповідальність за якість виконаної роботи, відповідно до законодавства. Сумлінно та своєчасно виконувати виробничі завдання та посадові обов`язки.
Пунктом 3.12 колективного договору передбачено, що працівники зобов`язуються дотримуватися вимог чинного законодавства України та встановлених на підприємстві інструкцій з охорони праці, посадових та робочих інструкцій, Правил внутрішнього трудового розпорядку, Кодексу ділової етики працівників                      ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» та інших нормативних актів.
Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених зборами трудового колективу ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» протоколом                від 06 листопада 2019 року № 5 (далі - Правила внутрішнього трудового розпорядку), трудова дисципліна забезпечується створенням необхідних організаційних і економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за добросовісну працю. До порушників трудової дисципліни застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Згідно з пунктом 1.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку роботодавцем               є голова правління - директор, який може передати частину своїх повноважень іншим посадовим особам та керівникам.
Відповідно до пункту 1.6 Правил внутрішнього трудового розпорядку кожен працівник, який влаштовується на роботу, знайомиться з цими Правилами під розпис.
Згідно з підпунктом «а» пункту 3.1 розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівники зобов`язані працювати чесно і добросовісно, дотримуватися трудової дисципліни праці - основи порядку на виробництві, своєчасно і точно виконувати рішення та розпорядження адміністрації                            ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», спостережної ради товариства та загальних зборів акціонерів, не допускати дій, що заважають іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки.
Відповідно до пункту 4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку керівники - особи, які очолюють відповідний колектив, направляють та координують роботу всього апарату управління або його окремих ланок, які здійснюють контроль та регулювання діяльності колективу з виконання поставлених завдань та досягнення мети управління.
Підпунктами «б», «в», «ж» пункту 4.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку встановлено, що керівники структурних підрозділів ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» зобов`язані, зокрема, здійснювати заходи з підвищення ефективності виробництва, якості роботи і продукції, що випускається, скороченню застосування ручої некваліфікованої праці, покращенню організації та підвищенню культури виробництва. Своєчасно доводити до виробничих підрозділів завдання, забезпечувати їх виконання з найменшими затратами трудових, матеріальних та фінансових ресурсів. Вживати необхідних заходів з профілактики виробничого травматизму, професійних та інших захворювань працівників. У випадках, передбачених законодавством, своєчасно надавати пільги і компенсації у зв`язку    з шкідливими умовами праці; забезпечувати відповідно до чинних норм, положень та колективного договору спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту, організувати належний догляд за цими засобами.
За невиконання пунктів колективного договору винні особи притягуються до відповідальності згідно з чинним законодавством (пункт 4.3 Правилвнутрішнього трудового розпорядку).
Згідно з пунктом 7.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку порушення трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тягнуть за особою застосування дисциплінарних стягнень або матеріального впливу, відповідно до чинних у ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» положень, а також застосування інших заходів, передбачених чинним законодавством.
Відповідно до пункту 7.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку за порушення трудової дисципліни адміністрація застосовує такі дисциплінарні стягнення:                     а) догана, б) звільнення.
Звільнення, як захід дисциплінарного стягнення, може бути застосоване, зокрема за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, які покладені на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, якщо до цього працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення (підпункт а) пункту 7.3 Правилвнутрішнього трудового розпорядку).
Право накладати дисциплінарне стягнення мають голова правління та особи, яким відповідним наказом передані такі повноваження (пункт 7.5 Правилвнутрішнього трудового розпорядку).
Згідно з пунктом 7.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку за кожне порушення трудової дисципліни може застосовуватися тільки одне дисциплінарне стягнення. При застосуванні стягнення повинні ураховуватися: попередні порушення протягом року, тяжкість вчиненого проступку, обставини, при яких він здійснений, попередня робота, поведінка робітника.
Відповідно до листа-ознайомлення, ОСОБА_1 ознайомився з правилами внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод»                09 грудня 2019 року.
Згідно з посадовою інструкцією заступника начальника корпусу вантажного вагонобудування по складально-зварювальному виробництву ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», затвердженою директором виробництва 13 жовтня                 2014 року з якою ОСОБА_1 ознайомився 14 жовтня 2014 року, заступник начальника корпусу вантажного вагонобудування по складально-зварювальному виробництву призначається та звільняється з посади наказом голови правління ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за поданням начальника корпусу.
Розділом 2 посадової інструкції на посаду заступника начальника корпусу вантажного вагонобудування по складально-зварювальному виробництву покладено функції, завдання та обов`язки, зокрема: дотримання вимог чинної системи менеджменту на підприємстві; дотримання правил внутрішнього трудового розряду та виробничої дисципліни (пункти 2.4, 2.5); контроль забезпечення правильності та своєчасності оформлення первинних документів            із обліку робочого часу, норм виробітку, заробітної плати, простоїв (пункт 2.8); контроль забезпечення своєчасності перегляду в установленому порядку виробничих витрат, впровадження технічних обґрунтованих норм та нормованих завдань, правильне та ефективне застосування систем заробітної плати та преміювання (пункт 2.9); контроль забезпечення виробничих ділянок корпусу необхідними матеріалами, заготовками, деталями. Вжиття заходів щодо усунення порушень ходу виробничого процесу (пункт 2.15); вивчення результатів роботи ділянок корпусу аналіз причин зриву завдань та простоїв обладнання (пункт 2.16); проведення роботи з впровадження заходів щодо вдосконалення організації виробництва, механізації виробничих процесів, збільшення випуску, поліпшення якості, зниження собівартості продукції (пункт 2.18); контроль за дотриманням підлеглим персоналом інструкції про збереження службової таємниці, правил внутрішнього трудового розпорядку та виробничої дисципліни (пункт 2.26).
Відповідно до пунктів 3.5, 3.10 розділу 3 посадової інструкції заступник начальника корпусу вантажного вагонобудування по складально-зварювальному виробництву має право пред`являти вимоги до підлеглого персоналу щодо виконання службових обов`язків та своїх розпоряджень відповідно до їх посадових інструкцій; залучати необхідних спеціалістів для виконання робіт з управління системою менеджменту на підприємстві.
Розділом 4 посадової інструкції визначено, що заступник начальника корпусу вантажного вагонобудування по складально-зварювальному виробництву несе дисциплінарну, матеріальну та іншу відповідальність відповідно до чинного законодавства України, зокрема за: недотримання чинного законодавства України, статуту ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», інших установчих документів товариства, рішень загальних зборів акціонерів, ревізійної комісії та наглядової ради товариства та його голови, рішень голови правління ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», зобов`язань за колективним договором (пункт 4.1); недотримання вимог чинної системи менеджменту на підприємстві (пункт 4.3); неналежний стан та незабезпечення збереження засобів виробництва, інвентарю та інших матеріальних цінностей, представлених йому суспільством для безпосереднього виконання своїх посадових зобов`язань (пункт 4.5); незабезпечення контролю за збором даних та веденням записів (СТП 08.23) відповідно до вимог документів чинної системи менеджменту на підприємстві, включаючи їх упорядкування, актуалізацію, зберігання, забезпечення повноти та чіткості записів, а також доступу до них (пункт 4.8); неналежний стан та незабезпечення збереження засобів виробництва, інвентарю та інших матеріальних цінностей, представлених йому товариством для безпосереднього виконання своїх посадових зобов`язань; неналежний стан трудової дисципліни на виробничих ділянках, недотримання правил та норм з охорони праці та техніки безпеки (пункт 4.11); невиконання, несвоєчасне або неналежне виконання покладених цією посадовою інструкцією обов`язків (пункт 4.12).
Наказом від 25 квітня 2020 року № 217-ос Крамаренка М. В. призначено на посаду голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», відповідно до рішення наглядової ради (протокол від 25 квітня 2020 року № 1),              з укладенням контракту до 26 квітня 2021 року.
Відповідно до наказу від 10 вересня 2020 року № 638-к «Про надання щорічної відпустки заст. начальника КВВ по виробництву» ОСОБА_1 надано невикористану частину щорічної відпустки за період 2018-2019 роки з 28 вересня 2020 року на 26 календарних днів.
Позивач ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці з 28 вересня 2020 року до 25 жовтня 2020 року та до роботи приступив 26 жовтня 2020 року.
Відповідно до наказу голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В. від 30 вересня 2020 року № 43-с             ОСОБА_1 оголошено догану і позбавлено премії та винагород, передбачених чинними у ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» положеннями, у розмірі 100 % починаючи з серпня 2020 року та на весь строк дії дисциплінарного стягнення. Попереджено, що за повторне невиконання внутрішніх нормативних документів підприємства та розпоряджень голови правління або голови наглядової ради - президента товариства будуть застосовані суворіші заходи дисциплінарного характеру.
Як установлено в судовому засіданні з наданих позивачем пояснень та не заперечується представниками відповідача, а також підтверджується списком ознайомлення з наказом № 43-с від 30 вересня 2020 року, ОСОБА_1 з наказом ознайомлений під підпис 27 жовтня 2020 року.
Як слідує з висновку від 24 вересня 2020 року № 6, який був підставою для винесення наказу від 30 вересня 2020 року № 43-с, у ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» 24 вересня 2020 року проведено службове розслідування щодо фактів порушення порядку поводження з товарно-матеріальними цінностями (ТМЦ), в результаті якого встановлено факти порушення та невиконання вимог Стандартів підприємства (СТП 08.75) «Порядок прийому, обліку, зберігання та передачі сировини, матеріалів, напівфабрикатів та комплектуючих виробів підрозділу заводу та стороннім організаціям». Підтверджено ігнорування вимог внутрішніх документів ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», недбале виконання обов`язків з боку начальника корпусу вантажного вагонобудування (КВВ), начальників виробничо-диспетчерського бюро (ПДБ) та техбюро, співробітників бюро та керівників управління закупівель та маркетингу (УЗтМ), а також працівників бухгалтерії, що призвело до порушення процедур надходження та списання ТМЦ, та у свою чергу створило передумови для розкрадання. Запропоновано, зокрема і до ОСОБА_1 , застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Згідно з актом про відмову надати пояснення від 26 жовтня 2020 року, складеним начальником юридичного відділу ОСОБА_4 , начальником корпусу вантажного вагонобудування ОСОБА_3 , начальником відділу кадрів ОСОБА_6 , 26 жовтня 2020 року в приміщенні відділу кадрів (кабінет керівника) запропоновано ОСОБА_1 , заступнику начальника корпусу вантажного вагонобудування з виробництва, надати пояснення стосовно невиконання ним локальних нормативних актів підприємства та вимог власної посадової інструкції, внаслідок чого було порушено оформлення та списання ТМЦ  у підрозділі КВВ ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод». Надати пояснення щодо невиконання вищезазначеного розпорядження, а також вказівки керівника підрозділу ОСОБА_1 відмовився.
Наказом від 26 жовтня 2020 року № 50-с «Про покарання за недотримання культури виробництва» ОСОБА_1 за невиконання госпрозрахункового показника з культури виробництва, за відсутність контролю підлеглого персоналу, оголошено догану з позбавленням 30 % премії за результатами господарської діяльності за вересень 2020 року, згідно з Положенням «Про преміювання працівників ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за результатами господарської діяльності за місяць» та інших видів премій та винагород у розмірах, передбачених чинними на підприємстві положеннями.
Відповідно до наказу від 26 жовтня 2020 року № 50-с, при проведенні підсумків роботи корпусу вантажного вагонобудування за вересень 2020 року не виконано показник з культури виробництва на складально-зварювальному виробництві,              а саме: наступні пункти акта оцінки стану культури виробництва: пункт 2 - стан робочого місця (захаращеність, наявність саморобного інструменту на ділянках); пункт 3 - зовнішній вигляд робітників (охайність, стан спецодягу, індивідуальних засобів захисту тощо); пункт 6 - стан технологічної та спеціалізованої тари, цільове її використання, роздільне зберігання відходів, збирання та зберігання металевих та неметалевих відходів та стружки.
Згідно з актом оцінки культури виробництва корпусу вантажного вагонобудування за вересень 2020 року, затвердженим головою комісії ОСОБА_3 , загальна оцінка культури виробництва «незадовільно», зокрема в частині стану робочого місця; зовнішнього вигляду робітників; стану технологічної та спеціальної тари, цільове її використання, роздільне зберігання відходів, збір та зберігання металевих і неметалевих відходів та стружки.
Відповідно до протоколу 09 засідання комісії корпусу вантажного вагонобудування за підсумками роботи за вересень 2020 року від 12 жовтня 2020 року, на засіданні доведено, що не виконано показник «культури виробництва» по складально-зварювальному виробництву в частині стану робочого місця, зовнішнього вигляду робітника, цільового використання тари та роздільного зберігання відходів. За недбале ставлення до своїх обов`язків, відсутність контролю за підлеглим персоналом готується наказ стосовно покарання заступника начальника                           з виробництва ОСОБА_1 - оголошення догани та позбавлення 30 % премії за вересень місяць.
Згідно з актом від 26 жовтня 2020 року, складеним начальником корпусу вантажного вагонобудування ОСОБА_3 , заступником начальника по підготовці виробництва Айрапетян Н. П. , уповноваженим з охорони праці Добровольською О. В. , заступник начальника корпусу вантажного вагонобудування з виробництва ОСОБА_1 відмовився від надання письмових пояснень з приводу невиконання пунктів Положення про культуру виробництва.
Відповідно до наказу від 27 жовтня 2020 року № 51-с за підписом голови правління             Крамаренка М. В. за систематичне невиконання вимог трудового договору та правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення, а саме звільнення   з 27 жовтня 2020 року, згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Як випливає з наказу від 27 жовтня 2020 року № 51-с, підставою звільнення слугувало те, що розпорядженням директора виробництва від 21 вересня                   2020 року № В2 «Про виконання вимог СТП 08.108-2020» КВВ (відповідальний - заступник начальника з виробництва ОСОБА_1 ) у строк до 07 жовтня               2020 року на адресу УП необхідно було надати звіт про виконання п.10.1 СТП 08.108-2020 «Порядок розроблення, погодження та оформлення документації за матеріальними нормативам» в частині виконання норм витрат та заходів щодо економії матеріалів. Станом на 16 жовтня 2020 року звіти за липень, серпень, вересень не надані, чим порушено вимоги посадової інструкції заступника начальника КВВ з виробництва, в частині пункту 2.4 «дотримання вимог чинної СМП», пункту 2.9 «контроль за забезпеченням своєчасного перегляду в установленому порядку виробничих витрат, запровадження технічно обґрунтованих норм», а також цього розпорядження. Заступник начальника ОСОБА_1 неодноразово/систематично притягувався до дисциплінарної відповідальності протягом року (наказ від 30 вересня 2020 року № 43с,                           від 26 жовтня 2020 року № 50с).
Згідно з розпорядженням від 21 вересня 2020 року № В2 «Про виконання вимог СТП 08.108-2020», за підписом в. о. директора виробництва Столбова Б. А., запропоновано начальнику КВВ, КПВ, ССК, ПВЦ, термічного цеху надати звіт по контролю виконання затверджених норм витрат та заходів щодо економії матеріалів за 3-й квартал 2020 року в строк до 07 жовтня 2020 року.
Як установлено в судовому засіданні судом першої інстанції, не заперечується сторонами у справі та підтверджується СТП 08.47-2019 «Контроль виконання поставлених задач», розпорядження від 21 вересня 2020 року № В2 «Про виконання вимог СТП 08.108-2020», за підписом в. о. директора виробництва Столбова Б. А., відноситься до документів системи менеджменту на підприємстві.
Згідно з резолюцією, що міститься на розпорядженні від 21 вересня 2020 року № В2 «Про виконання вимог СТП 08.108-2020», 21 вересня 2020 року начальник КВВ ОСОБА_3. надав розпорядження позивачу ОСОБА_1 підготувати відповідний звіт у строк, встановлений розпорядженням від 21 вересня 2020 року № В2.
Розпорядження від 21 вересня 2020 року № В2 «Про виконання вимог СТП 08.108-2020» виконано не було, що сторонами не заперечується.
Згідно з актом виконання комісійного огляду побутових приміщень КВВ, пошкоджених у період з 07 січня до 24 січня 2021 року (період локдауну), затвердженим начальником КВВ Джгунджгією Б. К. 25 січня 2021 року, станом на           25 січня 2021 року проведено огляд приміщень для зберігання конструкторської та технологічної документації, приміщення секретаря (прийомної) КВВ. За підсумками виконаного огляду зафіксовано, що в період з 07 січня до 24 січня (період локдауну) поточного року, під впливом атмосферних опадів у цих приміщеннях виявлені місця протікання і руйнування елементів стяжки, здуття паркетної дошки, здуття та руйнування меблів, так само під впливом вологи було пошкоджено конструкторську та технологічну документацію, журнали обліку робочих копій КД, журнали вхідної кореспонденції за 2019-2020 роки, журнали відхилення на досвідчені робочі записи тощо. Вирішено внести пункт з виконання ремонту приміщення архіву КГВ, а також утилізувати пошкоджену документацію.
Суд першої інстанції зазначив, що за викладених обставин встановити, чи реєструвалося розпорядження від 21 вересня 2020 року № В2 «Про виконання вимог СТП 08.108-2020», за підписом в. о. директора виробництва Столбова Б. А.              у журналі реєстрації вхідної кореспонденції корпусу вантажного вагонобудування ПАТ « Крюківський вагонобудівний завод», не є можливим.
Відповідно до стандарту підприємства СТП 08.47-2019 «Контроль виконання поставлених задач» (пункту 4.4) члени правління, директори, керівники структурних підрозділів ПАТ « Крюківський вагонобудівний завод» та підприємств, в яких ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» є засновником, [відповідальні виконавці, співвиконавці] несуть персональну відповідальність за: своєчасне та повне виконання поставлених завдань на основі наказів, протоколів, розпоряджень та ін., у тому числі завдань голови наглядової ради - президента товариства, голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», отриманих електронною поштою, журналом, а також у формі особистого доручення; надання документів щодо виконання поставлених завдань на адресу голови наглядової ради - президента товариства, голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» відповідно до визначених термінів; достовірність, повноту і якість інформації, що надається, та її відповідність поставленому завданню.
Згідно з пунктом 4.5 Стандарту підприємства СТП 08.47-2019 «Контроль виконання поставлених задач» виконавці несуть відповідальність за: виконання завдань керівників у встановлені строки; своєчасне надання документів на адресу керівника щодо виконання поставлених завдань; достовірність, повноту та якість наданої інформації та її відповідність до поставленого завдання.
Наказом від 27 жовтня 2020 року № 611-ос припинено трудовий договір із заступником начальника корпусу (цеху) з виробництва корпусу вантажного вагонобудування на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором. Підстава звільнення: наказ від 27 жовтня 2020 року № 51-с. Звільнення узгоджене                        з профспілковою організацією.
Згідно з поданням в. о. директора з персоналу, соціальних питань та режиму ОСОБА_6 , він звернувся до голови виборчого органу первинної профспілкової організації корпусу вантажного вагонобудування розглянути подання на засіданні виборчого органу первинної профспілкової організації корпусу вантажного вагонобудування та дати згоду на звільнення з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України (за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором) ОСОБА_1 - заступника начальника корпусу (цеху) з виробництва корпусу вантажного вагонобудування. Дата звільнення - 27 жовтня 2020 року.
Відповідно до протоколу № 10 та витягу з протоколу № 10 засідання виборного органу первинної профспілкової організації корпусу вантажного вагонобудування від 27 жовтня 2020 року, членами профспілкової організації надано дозвіл на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
08 лютого 2021 року директор з персоналу, соціальних питань та режиму   Нікіфоров О. І. повторно звернувся з поданням до голови виборчого органу первинної профспілкової організації корпусу вантажного вагонобудування розглянути матеріали на засіданні виборного органу первинної профспілкової організації корпусу вантажного вагонобудування і дати згоду на звільнення заступника начальника корпусу з виробництва ОСОБА_1 за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором (пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України). Дата звільнення - 27 жовтня 2020 року.
ОСОБА_1 листом запрошено на засідання цехового комітету профспілки                    з приводу питання щодо його звільнення з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», яким повідомлено, що засідання відбудеться 16 лютого 2021 року о 09 год 00 хв у кабінеті начальника корпусу вантажного вагонобудування та одночасно роз`яснено, що в разі його неявки питання буде вирішено без його участі.
ОСОБА_1 , за підписом його представника ОСОБА_2 , 15 лютого 2021 року за вих.№ 7 надав відповідь на лист-запрошення ОСОБА_1 на засідання цехового комітету профспілки, у якому повідомив, що він звільнений з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» майже чотири місці назад, він не є його працівником, а тому не може прибути 16 лютого 2021 року о 09 год 00 хв в кабінет керівника корпусу вантажного вагонобудування, який знаходиться на охоронюваній території ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод». Будь-якого дозвільного документа на проходження на територію ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» надано не було та порядок проходження не роз`яснено. Окрім того, вказано, що                      ОСОБА_1 не надав згоду на спілкування з ним недержавною мовою, на отримання кореспонденції на недержавній мові, а тому запрошення не вважає офіційним запрошенням.
Відповідно до протоколу № 2 та витягу з протоколу № 2 засідання виборного органу первинної профспілкової організації корпусу вантажного вагонобудування від 16 лютого 2021 року, членами профспілкової організації надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції пояснив, що 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 прибув до відділу кадрів, де ознайомився з наказами про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та наказом про звільнення. Перед ознайомленням з наказами, на його пропозицію та пропозицію               ОСОБА_3 надати пояснення з приводу невиконання розпорядження                      від 21 вересня 2020 року № В2, ОСОБА_1 відмовився, про що складено відповідні акти. Окрім того, пропонувалось надати пояснення з приводу крадіжки проволоки на підприємстві, проте ОСОБА_12 також відмовився. Він не пам`ятає, чи був присутній ОСОБА_4 , коли пропонували ОСОБА_1 надати пояснення. До відділу кадрів ОСОБА_1 приходив два рази, 26 жовтня та                  27 жовтня 2020 року. Після ознайомлення з наказом про звільнення, ОСОБА_1 розписався в наказі, отримав копію наказу, трудову книжку та з ним розрахувались у той же день. Під час ознайомлення з наказами ОСОБА_1 про свою незгоду не зазначав, лише розписався про ознайомлення. В наказі про звільнення та в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідності № 50с ОСОБА_1 розписався у самих наказах, до наказу про притягнення до дисциплінарної відповідності № 43с долучено корінець, в якому останній розписався. В наказі про звільнення повинні бути всі підписи працівників, які в ньому зазначені. Проте трудовий договір укладається з головою правління, а тому в наказі про звільнення обов`язково повинен бути його підпис. Лише голова правління приймає рішення про припинення трудового договору. Всі інші підписи - погодження працівників. 27 жовтня 2020 року подано подання до профспілкового комітету щодо розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 . Про те, що             ОСОБА_1 запрошується на засідання профспілки, його повинна була повідомити профспілка. Він особисто ОСОБА_1 про засідання профспілки не повідомляв.
Свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що він працює начальником корпусу вантажного вагонобудування ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод».               ОСОБА_1 працював його заступником. 27 жовтня 2020 року він отримав телефонний дзвінок з вимогою з`явитися з ОСОБА_1 до відділу кадрів.                    У кабінеті начальника відділу кадрів ОСОБА_1 ознайомлено з наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказом про звільнення. При всіх виявлених порушеннях, до винесення наказів, ОСОБА_1 пропонували надати пояснення, оскільки це обов`язкова процедура, проте останній відмовлявся. Чи був присутній ОСОБА_4 при ознайомленні ОСОБА_1 з наказами, він не пам`ятає, проте саме він приніс накази для ознайомлення. Про існування розпорядження від 21 вересня 2020 року № В2 та те, що саме на нього покладено обов`язок його виконання, ОСОБА_1 було достовірно відомо. Це обговорювалось на нараді, на якій він доручив ОСОБА_1 його виконати. Окрім того, ОСОБА_1 був не єдиним задіяним у виконанні цього розпорядження. Чи розписувався ОСОБА_1 про отримання розпорядження, він не пам`ятає. Проте особа не обов`язково повинна розписуватися про отримання розпорядження. Якщо він, як начальник, розписав документ для виконання на особу та віддав його в роботу, то особа у встановлений строк повинна виконати роботу та повернути документ з виконаної роботи. Проте ОСОБА_1 розпорядження від 21 вересня 2020 року № В2 не виконав та про неможливість його виконання не повідомив. Із приводу притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності наказом № 50с, вказав, що дійсно все, що викладено у вказаному наказі, мало місце бути. Пункти, які могли бути оскаржені ОСОБА_1 , взагалі відсутні, всі події відбувалися в дійсності. При проведенні перевірки культури виробництва складався відповідний акт, та підпис у вказаному акті ОСОБА_1 був не обов`язковий. У цьому акті містяться підписи осіб, які підтверджують ті відхилення, які є на виробничій площадці, а саме в частині спец.одягу, в частині культури виробництва, захаращеності ділянки, техніки безпеки та інше. Саме особи, які проводять перевірку, констатують факт порушень. Також на підприємстві були крадіжки, в результаті чого було проведено службове розслідування та винесено наказ № 43с про притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема і ОСОБА_1 . До винесення наказу № 43с він особисто давав пояснення з приводу крадіжки на підприємстві, тому вважає, що ОСОБА_1 в будь-якому разі також повинен був надавати пояснення. Він не пам`ятає, чи запрошувався 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 на засідання профспілкового комітету, на якому розглядалося питання щодо звільнення позивача. Після звільнення ОСОБА_1 також проводилось засідання профспілкого комітету з приводу розгляду питання щодо його звільнення. Вони очікували ОСОБА_1 , проте позивач на засідання не прийшов. Засідання відбувалося у відділі кадрів, а тому заходити на територію підприємства у ОСОБА_1 не було потреби. ОСОБА_1 з приводу того, що має бажання потрапити на засідання профспілкового комітету, але не може, йому не телефонував.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті   51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).
Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20 (провадження № 61-16433св21) зазначено, що «у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на них трудовим договором, суди повинні з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (провадження                    № 11-914заі19)».
Таким чином, для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.
Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).
Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову            в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим.
У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.
За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.
Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.
Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).
Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.
Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.
Розгляд подання власника або уповноваженого ним органу про звільнення працівника за відсутності на засіданні органу профспілки цього працівника (за виключенням, якщо від нього надійшла письмова заява про розгляд подання без його участі або він повторно без поважних причин не з`явився на засідання) свідчить про порушення встановленого статтею 43 КЗпП України порядку його розгляду, а тому згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору з працівником, надана на такому засіданні, не може бути визнана такою, що має юридичне значення (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 462/3515/19, від 29 вересня 2021 року у справі № 754/6429/19 та у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 189/1720/21).
Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП України в редакції, чинній для спірних правовідносин).
За правилами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вирішуючи спір у справі, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо визнання незаконним та скасування наказу від 30 вересня 2020 року № 43-с
Оскільки роботодавець не виконав належним чином свій обов`язок з надання доказів наявності фактів винного вчинення позивачем дисциплінарного проступку, тому колегія судів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваного наказу ПАТ «КВБЗ» від 30 вересня 2020 року № 43-с та незаконність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності                 у вигляді догани за цим наказом.
Наказ від 30 вересня 2020 року № 43-с, яким притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани з позбавленням премії та винагород, передбачених чинними у ПАТ «КВБЗ» положеннями, у розмірі 100 %, починаючи з серпня 2020 року та на весь строк дії дисциплінарного стягнення, не містить чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, також відсутні докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків, а містяться лише загальні, а не конкретні посилання на порушення позивачем положень посадової інструкції, з чого не можна дійти однозначних висновків про доведення вини позивача і накладення на нього дисциплінарного стягнення.
Разом з тим суди відмовили у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування цього наказу, мотивуючи це тим, що позивач ознайомився з наказом 27 жовтня 2020 року, а з огляду на положення статті 233 КЗпП України, останнім днем подачі позову щодо цієї вимоги є 27 січня 2021 року. Проте із позовом позивач звернувся до суду лише 25 березня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом тримісячного строку, без наведення поважних підстав його пропуску та без подання відповідного клопотання про поновлення пропущеного строку.
Верховний Суд не погоджується із такими висновками судів, зважаючи на таке.
Відповідно до змісту позовної заяви у первинній редакції від 26 листопада                2020 року (а. с. 1-6 т. 1), позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ голови правління ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод»                    Крамаренка М. В. від 27 жовтня 2020 року № 51-с про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани; визнати незаконним та скасувати наказ голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В. від 27 жовтня 2020 року № 611-ос про звільнення його з посади заступника начальника корпусу (цеху) вантажного вагонобудування з виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України; поновити його на посаді заступника начальника корпусу (цеху) вантажного вагонобудування з виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» з 27 жовтня 2020 року; стягнути з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
У заяві про збільшення позовних вимог від 25 березня 2021 року (а. с. 139-143 т. 1) представник позивача доповнила позов двома вимогами такого змісту: визнати незаконним та скасувати наказ голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В. від 26 жовтня 2020 року № 50-с про оголошення догани за порушення трудової дисципліни заступнику начальника корпусу (цеху) вантажного вагонобудування з виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» ОСОБА_1 ; визнати незаконним та скасувати наказ голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В. від 30 вересня 2020 року № 43-с про оголошення догани за порушення трудової дисципліни заступнику начальника корпусу (цеху) вантажного вагонобудування з виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» ОСОБА_1 .
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області                    від 25 березня 2021 року (а. с. 158-160 т. 1) заяву про збільшення позовних вимог представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 прийнято до розгляду, оскільки наведені позовні вимоги пов`язані між собою предметом та підставами позову в первісній редакції.
У заяві про збільшення позовних вимог позивач пояснював, що про оголошення доган згідно з наказами від 30 вересня 2020 року № 43-с та від 26 жовтня                        2020 року № 50-с йому стало відомо лише після отримання відзиву від ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на його первісну позовну заяву у цій справі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
У подальшому, постановами Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв на час звільнення ОСОБА_1                      з роботи (27 жовтня 2020 року), звернення ним до суду з цим позовом (у листопаді 2020 року) та звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог                          (у березні 2021 року).
Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені статтею 233 КЗпП України, на час дії карантину продовжуються автоматично, а, відповідно, особа, яка звертається до суду поза межами вказаних строків у період карантину, не повинна звертатися до суду з відповідним клопотанням про поновлення їй такого строку.
Таким чином, як висновки судів, так і доводи відповідача щодо пропущення  ОСОБА_1 строку для звернення до суду із цим позовом є помилковими, висловленими без врахування пункту 1 Прикінцевих положень КЗпП України,                    а позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу від 30 вересня 2020 року № 43-с щодо оголошення догани ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Щодо визнання незаконним та скасування наказу від 26 жовтня 2020 року № 50-с
Наказом від 26 жовтня 2020 року № 50-с «Про покарання за недотримання культури виробництва» ОСОБА_1 за невиконання госпрозрахункового показника з культури виробництва, за відсутність контролю підлеглого персоналу, оголошено догану з позбавленням 30 % премії за результатами господарської діяльності за вересень 2020 року, згідно з Положенням «Про преміювання працівників ПАТ «КВБЗ» за результатами господарської діяльності за місяць» та інших видів премій та винагород в розмірах, передбачених чинними на підприємстві положеннями.
За змістом цього наказу при проведенні підсумків роботи корпусу вантажного вагонобудування за вересень 2020 року не виконано показник з культури виробництва на складально-зварювальному виробництві, а саме такі пункти акта оцінки стану культури виробництва: пункт 2 - стан робочого місця (захаращеність, наявність саморобного інструменту на ділянках); пункт 3 - зовнішній вигляд робітників (охайність, стан спецодягу, індивідуальних засобів захисту тощо); пункт 6 - стан технологічної та спеціалізованої тари, цільове її використання, роздільне зберігання відходів, збирання та зберігання металевих та неметалевих відходів та стружки.
У справі, яка переглядається, Верховний Суд, урахувавши характер проступку та обставини, за яких він був вчинений, його наслідки, дійшов висновку про правомірність наказу ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» від 26 жовтня  2020 року № 50-с про оголошення догани ОСОБА_1 .
У роботодавця були правові підстави для застосування стосовно позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, що підтверджується дослідженими судами попередніх інстанцій правилами внутрішнього трудового розпорядку                  ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», посадовою інструкцією заступника начальника корпусу вантажного вагонобудування по складально-зварювальному виробництву ПАТ «КВБЗ», актом оцінки культури виробництва корпусу вантажного вагонобудування за вересень 2020 року, протоколом 09 засідання комісії корпусу вантажного вагонобудування за підсумками роботи за вересень 2020 року                від 12 жовтня 2020 року, поясненнями позивача та відповідача, показаннями свідка ОСОБА_3 , з урахуванням яких висновки про вчинення  ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що слугувало підставою для винесення наказу               від 26 жовтня 2020 року № 50-с «Про покарання за недотримання культури виробництва», є обґрунтованими.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом із тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21) та від 26 січня 2024 року у справі № 643/19450/20 (провадження № 61-12526св23).
Окрім цього, згідно з актом про відмову надати пояснення від 26 жовтня 2020 року (а. с. 171 т. 1), підписаним начальником юридичного відділу ОСОБА_4 , начальником корпусу вантажного вагонобудування ОСОБА_3 та начальником відділу кадрів ОСОБА_6 , засвідчено відмову  ОСОБА_1 надати пояснення щодо невиконання ним локальних нормативних актів підприємства та вимог власної посадової інструкції, внаслідок чого було порушено порядок оформлення та списання ТМЦ у підрозділі КВВ ПАТ «КВБЗ».
Також згідно з актом від 26 жовтня 2020 року, складеним начальником корпусу вантажного вагонобудування ОСОБА_3 , заступником начальника                               з підготовки виробництва Айрапетян Н. П. , уповноваженим з охорони праці Добровольською О. В. , заступник начальника корпусу вантажного вагонобудування з виробництва ОСОБА_1 відмовився від письмового пояснення з приводу невиконання пунктів Положення про культуру виробництва (а. с. 170 т. 1).
Таким чином, доводи касаційної скарги заявника про невідібрання у нього письмових пояснень при накладенні дисциплінарного стягнення не приймаються.
Інші доводи касаційної скарги у цій частині зводяться до переоцінки доказів             у справі, спростовуються матеріалами справи та наведеними нормами права, тому відхиляються Верховним Судом.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій відповідно до положень ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися безпосередньо в оцінку доказів, оскільки він не здійснює новий розгляд справи. Велика Палата Верховного Суду зазначала подібне, наприклад, у своїй постанові від 16 січня           2019 року у справі № 373/2054/16-ц.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що позов у цій частині підлягає задоволенню.
Щодо визнання незаконним та скасування наказу від 27 жовтня 2020 року № 51-с
Позивач просив суд скасувати наказ від 27 жовтня 2020 року № 51-с про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, водночас не надав належних та допустимих доказів оголошення йому догани за цим наказом, не навів у позовній заяві обставин його винесення та не обґрунтував, у чому саме полягає його незаконність.
Наказ ПАТ «КВБЗ» із такими реквізитами - від 27 жовтня 2020 року № 51-с за своїм змістом стосується звільнення ОСОБА_1 (а. с. 64 т. 1).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.
Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову), є предмет і підстава.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а отже, наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Із зазначених підстав Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність позову  у цій частині.
Щодо визнання незаконним та скасування наказу від 27 жовтня 2020 року              № 611-ос, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд повинен перевірити законність всіх попередніх стягнень, які за висновком роботодавця входять до системи для звільнення (річний строк та інше). Отже, незалежно від того, чи оспорює позивач такі накази, які й не потрібно оспорювати заявленням окремої позовної вимоги, суд перевіряє законність таких наказів про оголошення доган, які передували звільненню за систему порушень (до подібних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 212/5018/20, провадження № 61-2744св23).
ОСОБА_1 звільнено саме за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором.
У наказі від 27 жовтня 2020 року № 611-ос про припинення трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України посилання на наказ            ПАТ «КВБЗ» від 27 жовтня 2020 року № 51-с, в якому, у свою чергу, зазначено про те, що позивач неодноразово/систематично притягався до дисциплінарної відповідальності (накази від 30 вересня 2020 року № 43-с та від 26 жовтня                    2020 року № 50-с).
Разом з тим підстави та правомірність притягнення відповідачем ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом від 30 вересня 2020 року № 43-с не підтвердились, тобто систематичність невиконання обов`язків як необхідна кваліфікуюча складова звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України відсутня.
Тому, враховуючи, що відповідачем не доведено систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, підстави для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України відсутні, а отже, позивач підлягає поновленню на роботіз 27 жовтня             2020 року.
Суди попередніх інстанцій в цій частині дійшли неправильних висновків, що                       є підставою для скасування оскаржуваних рішень.
Відповідно до частини третьої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
За змістом пункту 2 розділу ІІ Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 розділу ІV Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Оскільки у цій справі встановлено факт незаконності звільнення позивача                           з роботи, то згідно зі статтею 235 КЗпП України з відповідача ПАТ «КВБЗ» на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2020 року до 14 лютого 2024 року (825 робочих днів).
Позивач не надав суду власних розрахунків середнього заробітку за час вимушеного прогулу з обґрунтуванням його правильності та повноти.
Верховний Суд із метою захисту права позивача на своєчасний розгляд справи вважає за можливе самостійно обрахувати розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу на підставі наявних у матеріалах справи документів, які були оцінені судами на предмет належності та допустимості.
Відповідно до матеріалів справи, позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України наказом ПАТ «КВБЗ»              від 27 жовтня 2020 року № 611-ос.
При цьому ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці з 28 вересня 2020 року до 25 жовтня 2020 року (наказ про відпустку від 10 вересня 2020 року № 638-к:                  а. с. 231 т. 1).
Отже, останні два повністю відпрацьовані календарні місяці роботи позивача, що передують звільненню, є липень та серпень 2020 року.
Кількість фактично відпрацьованих робочих днів позивачем у липні та серпні             2020 року становить 43 дні (23 + 20).
Водночас матеріали справи містять довідку від 24 травня 2021 року № 388                (а. с. 4 т. 2), видануПАТ «КВБЗ»  ОСОБА_1 , із сумами нарахованої заробітної плати за квітень-вересень 2020 року, надану на виконання ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 квітня 2021 року.
Відповідно до вказаної довідки заробітна плата позивача у липні 2020 року склала 13 960,86 грн, а у серпні 2020 року - 13 520,00 грн, що разом становить                27 480,86 грн.
Розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 639,09 грн                   (27 480,86 грн / 43).
Отже, середній заробіток позивача за час його вимушеного прогулу за 825 робочих днів становить 527 249,25 грн (825 х 639,09 грн), які підлягають стягненню із відповідача ПАТ «КВБЗ» на користь позивача.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Суди першої та апеляційної інстанцій, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, дійшли помилкових висновків щодо підставності звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Зважаючи на результати розгляду касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку задовольнити касаційну скаргу частково, скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову: задовольнити вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 30 вересня 2020 року № 43-с про оголошення догани, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 27 жовтня                     2020 року № 611, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 527 249,25 грн, у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 26 жовтня 2020 року № 50-с про оголошення догани та від 27 жовтня 2020 року № 51-с про оголошення догани відмовити.
 
Розподіл судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.
 
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року              № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) судовий збір справляється        у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI).
 
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить 2 102,00 грн.
 
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить 2 270,00 грн.
 
За подання позовної заяви у 2020 році ОСОБА_1 сплатив у суді першої інстанції 1 681,60 грн ((2 102,00 х 0,4) х 2 немайнові позовні вимоги) (а. с. 21 т.1).
 
За подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог у 2021 році судовий збір не сплачено.
 
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 2 521,50 грн (а. с. 202 т. 2) та 1 463,70 грн (а. с. 215, 219 т. 2), разом - 3 985,20 грн ((840,80 + 908,00 + 908,00) х 150 %).
 
У суді касаційної інстанції ОСОБА_1 сплатив 5 043,60 грн, про що свідчить додана до касаційної скарги копія платіжної інструкції від 23 червня 2023 року № 0.0.3064928689.1.
 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі -              у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
 
Тобто в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі позивач звільнений від сплати судового збору. Також позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що узгоджується  з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду                 від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21).
 
Таким чином, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій за вирішення задоволених позовних вимог немайнового характеру в сумі 6 961,60 грн (840,80 грн + 2 623,20 грн + 3 497,60 грн).
 
Крім того, за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з                        відповідача в дохід держави підлягає стягненню 23 726,21 грн судового збору (5 272,49 грн + 7 908,74 + 10 544,98 грн).
 
ОСОБА_1 просив також стягнути на свою користь із ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» витрати на послуги адвоката в суді першої інстанції                        у розмірі 10 900,00 грн.
 
Матеріали справи містять надані до суду першої інстанції: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 29 жовтня 2020 року, укладеного між адвокатом Артюх А. П. та клієнтом ОСОБА_1 (а. с. 28 т. 1) розрахунок суми гонорару за додатковою угодою про надання професійної правничої допомоги  ОСОБА_1 від 23 березня 2022 року на загальну суму 10 900,00 грн (а. с. 143 т. 1), акт виконаних робіт за договором про надання професійної правничої допомоги (а. с. 144 т. 1), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 1443 на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 29 т. 1), ордер серії ПТ № 116504 на надання правової допомоги в суді першої інстанції (а. с. 27 т. 1).
 
Отже, беручи до уваги те, що стороною позивача підтверджено належним чином надання адвокатом Артюх А. П. професійної правничої допомоги на суму              10 900,00 грну суді першої інстанції, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 7 266,67 грн.
 
Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Артюх А. П. обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду касаційної інстанції немає.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд                        у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області                 від 18 квітня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 квітня                2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
 
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод», третя особа - Первинна профспілкова організація ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.
 
Визнати незаконним та скасувати наказ голови правління - директора Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка Максима Вікторовича від 30 вересня 2020 року № 43-с про оголошення догани за порушення трудової дисципліни заступнику начальника корпусу (цеху) вантажного вагонобудування з виробництва Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» ОСОБА_1 .
 
Визнати незаконним та скасувати наказ голови правління - директора Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка Максима Вікторовича від 27 жовтня 2020 року № 611-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника корпусу (цеху) вантажного вагонобудування з виробництва Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.
 
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника корпусу (цеху) вантажного вагонобудування з виробництва Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» із 27 жовтня                   2020 року.
 
Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 527 249,25 грн (п`ятсот двадцять сім тисяч двісті сорок дев`ять гривень 25 копійок).
 
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
 
Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 6 961,60 грн (шість тисяч дев`ятсот шістдесят одна гривня 60 копійок).
 
Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» в дохід держави судовий збір у сумі 23 726,21 грн (двадцять три тисячі сімсот двадцять шість гривень 21 копійка).
 
Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» на користь ОСОБА_1 понесені в суді першої інстанції судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 266,67 грн (сім тисяч двісті шістдесят шість гривень 67 копійок).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник      	
Судді:	І. Ю. Гулейков      	
 	Б. І. Гулько      	
 	Г. В. Коломієць      	
 	Р. А. Лідовець