УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 505/1017/22
провадження № 51-7200ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                     ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 січня 2024 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2023 року задоволено клопотання старшого дізнавача СД Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022166180000124 від 26 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК). Продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до шести місяців, тобто до 26 жовтня 2023 року.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного суду, який ухвалою від 18 січня 2024 року у відкритті апеляційного провадження на зазначену вище ухвалу слідчого судді відмовив.
У касаційній скарзі порушено питання про скасування ухвали Одеського апеляційного суду від 18 січня 2024 року та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 
В обґрунтування вимог касаційної скарги адвокат ОСОБА_4 зазначає, що ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою на ухвалу слідчого судді про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, постановлена на підставі ч. 4 ст. 399 КПК в аспекті реалізації приписів ст. 309 цього Кодексу, суперечить загальним засадам кримінального провадження, закріпленим у статтях 7, 24 КПК, порушує право на справедливий суд та доступ до правосуддя, зокрема, щодо забезпечення права на оскарження ухвали слідчого судді, яка не передбачена кримінальним процесуальним законом. Посилається на висновки, відображені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом, про що йдеться в  офіційному тлумаченні положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в  яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути. 
Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені приписами статей 307, 309, 392 КПК. 
Відповідно до частини 3 статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Перелік ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, передбачений ч. 3 ст. 307 та частинами 1, 2 ст. 309 КПК. З огляду на імперативний спосіб регулювання кримінальних процесуальних відносин перелік розширеному тлумаченню не підлягає.
Суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці законності ухвали слідчого судді лише у випадках, якщо слідчий суддя постановив рішення не передбачене кримінальним процесуальним законом, оскільки право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК (висновок про застосування норми права, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17, провадження № 13?19кс18).
Натомість, постановлення слідчим суддею ухвали про продовження строку досудового розслідування, недвозначно врегульоване кримінальними процесуальними нормами, викладеними в статтях 294, 295-1 КПК. Неможливість оскарження такого рішення в апеляційному порядку безпосередньо виходить з приписів ст. 309, ч. 9 ст. 295-1 цього Кодексу. 
Отже, суддя апеляційного суду, дотримуючись вимог ст. 309, ч. 9 ст. 295-1, ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов вірного висновку про те, що ухвала слідчого судді про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022166180000124 від 26 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.358 КК, не підлягає перегляду в апеляційному порядку, з огляду на що відмовив у відкритті апеляційного провадження. 
Зміст оскарженої ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 372, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою, обґрунтованою та такою, що не містить будь - яких суперечливих тверджень.
Враховуючи викладене вище, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 січня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає чинності з моменту проголошення.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                ОСОБА_3