ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/390/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/4603/23 Категорія: 310020000 	Прилуцький В.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       07 лютого 2024 року                                                         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Новіков О.М.	

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач (скаржник) –  ОСОБА_2 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2023 (повний текст складено 12.12.2023, суддя в суді першої інстанції Прилуцький В.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка навчається,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася у вересні 2023 року до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на навчання повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення ним двадцяти трьох років, мотивуючи про те, що син на даний час навчається на четвертому курсі «Уманського фахового коледжу технологій та бізнесу Уманського національного університету садівництва». Зі своїх доходів позивач не може повністю забезпечити повноцінне навчання сина та його утримання. Відповідач отримує пенсію, має тимчасовий підробіток, домашнє господарство, а тому має змогу утримувати їхню спільну дитину. Відповідач вже має заборгованість з виплати аліментів, але відсутність матеріального утримання в зв`язку з досягненням дитиною повноліття ставить сина у скрутне становище, так як він не в змозі працювати, оскільки навчається на денній формі.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2023 позов у справі задоволено частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на навчання сина в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 22.09.2023 і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку за умов продовження навчання, стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. Суд виходив з того, що відповідач повинен докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своєї дитини, яка продовжує навчання і не вправі перекладати обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися винятково на матір, що є порушенням норм закону. Судом враховано матеріальний стан позивачки, яка має інвалідність 2 групи, ніде не працює та реальної можливості відповідача не порушуючи прав останнього. 

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 08.01.2024 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду, ухваленого з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Вказує, що з травня 2020 року йому встановлена друга група інвалідності безтерміново, він отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2520,00 грн., аліментні зобов`язання по виконавчому листу з примусового виконання рішення суду на утримання сина повністю не виконане через незадовільний стан його здоров`я. З грудня 2021 року по даний час за його заявою місячний розмір його пенсії перераховується на корить позивача і йому нічого не лишається, інших доходів він не має, на обліку в центрі зайнятості він не перебуває. Крім того, позивачкою не надано жодного доказу суду, що вона матеріально утримує сина, позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях. Також в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що судом першої інстанції з нього стягнуто на користь держави судовий збір не зважаючи на те, що він являється інвалідом другої групи.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. У даному випадку предметом спору є вимоги про стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії  НОМЕР_1  від 22.08.2014 позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
25.08.2009 шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 .
Згідно довідки Відокремленого структурного підрозділу «Уманський фаховий коледж технологій та бізнесу Уманського національного університету садівництва» №376 від 19.09.2023 ОСОБА_4 є студентом ІV денної форми навчання даного навчального закладу з терміном навчання з 09.01.2020 до 30.06.2024.
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 Серія НОМЕР_4 ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності 2 гр.
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах станом на 30.09.2023 заборгованість становить 150 486,40 грн.
Згідно довідки ГУПФ в Черкаській області від 17.11.2023 №1743/02 розмір пенсії відповідача з 01.03.2023 становить 2520,00 грн. 
Згідно довідки ГУПФ в Черкаській області від 16.11.2023 №2300-0509-8/76192 з пенсії відповідача відрахування проводяться з 01.12.2021 по теперішній час. Станом на 01.12.2023 залишок суми боргу по аліментах становить 72 044,15 грн.
Згідно копії трудової книжки відповідача серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 не працевлаштований.
Відповідно до довідки Черкаської філії Черкаського обласного центру зайнятості Смілянського управління від 17.11.2023 №04-25/63 відповідач на обліку в Смілянського управлінні Черкаської філії Черкаського обласного центру зайнятості не перебуває.
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 Серія ААК №087698 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності 2 гр.
Згідно довідки ОСББ «Івана Мазепи» №43 від 11.11.2023 син ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою.
За правилами ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, мати повнолітнього ОСОБА_4 , зазначила, що дитина сторін потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням в «Уманського фахового коледжу технологій та бізнесу Уманського національного університету садівництва» на денній формі навчання.
З системного аналізу фактичних обставин, встановлених судом при розгляді справи, та вищенаведених норм законодавства вбачається, що відповідач, як батько дитини має обов`язок утримувати її, попри досягнення сином повноліття, адже останній продовжує навчання у коледжі та у зв`язку з цим несе відповідні витрати, що сторонами справи під сумнів не ставиться. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно визначив розмір аліментів, які має сплачувати відповідач щомісячно, в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходів), належним чином врахувавши, зокрема, реальну можливість відповідача, не порушуючи прав останнього, будь-яких доказів перебування на його утриманні інших осіб, які потребують його допомоги, важкого матеріального становища, який перешкоджає йому надавати кошти на утримання свого повнолітнього сина, суду не надав. Наявність заборгованості у відповідача зі сплати аліментів на утримання сина, не є безумовною підставою, яка свідчить про те, що він позбавлений можливості надавати допомогу сину на навчання. Крім того, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що йому рекомендовано працепристосування.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже слід відхилити апеляційні посилання скаржника на те, що суд дійшов хибного висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку, адже скаржником не надано доказів того, що існують обставини, які спростовують таке твердження. 
Проте, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно безпідставного стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 1073,60 грн.. оскільки ОСОБА_2 являється інвалідом другої групи.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.
Враховуючи вищенаведене правове регулювання, суд першої інстанції в цій справі помилково та всупереч положень п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» вказав про стягнення з відповідач на користь позивача судового збору.
За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на те, що позивач та відповідач у справі являються інвалідами другої групи, що підтверджується матеріалами справи, судові витрати за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції слід віднести на рахунок держави.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2023 у даній справі має бути змінено в частині стягнення судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права – п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», та прийняти в цій частині постанову, якою відповідні витрати в сумі 1073,60 грн. за розгляд позовних вимог судом першої інстанції віднести на рахунок державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2023 у цивільній справі за позовом у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка навчається – змінити, скасувавши в частині вказівки про стягнення з відповідача на користь держави судового збору.
Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1073,60 грн. за розгляд позовних вимог судом першої інстанції - віднести на рахунок державного бюджету
В решті рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2023 у даній справі - залишити без змін.
Витрати по оплаті судового збору за перегляд цієї справи апеляційним судом віднести на рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
       
Повну постанову складено 07.02.2024

Суддя-доповідач                 

Судді