ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 671/2139/21
Провадження № 22-ц/4820/45/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В. 
за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №671/2139/21 за апеляційними скаргами Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2023 року (суддя Ніколова С.В., повне судове рішення складено 31 липня 2023 року) та на додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 року (суддя Ніколова С.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційних скарг і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №968943 від 13.06.2008 йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,51 га, кадастровий номер 6820983300:02:005:0098, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до Договору оренди землі від 01 квітня 2009 року, укладеного між сторонами, вказана земельна ділянка була передана в оренду на 10 років з оплатою 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1308 грн; строк дії договору становить 10 років з часу реєстрації його у встановленому законом порядку, тобто 07 вересня 2019 року. Продовжувати дію вказаного договору на новий строк позивач не бажав, а тому в жовтні 2019 року він звернувся до відповідача з заявою про повернення йому земельної ділянки, але відповіді не отримав. 
В подальшому ОСОБА_1 стало відомо, що 28.11.2015 начебто між ним та відповідачем укладено додаткову угоду, згідно з якою строк дії договору оренди землі від 01 квітня 2009 року продовжено до 07 вересня 2026 року. Разом з тим, як вказує позивач, додаткову угоду він не підписував і підписи в ній виконанні іншою особою, а не ним. Отже, додаткова угода не є укладеною і наслідки недійсності правочину не застосовується до правочину, який не вчинено, а договір оренди землі від 01.04.2009 не продовжено.
Зважаючи на викладене та враховуючи заяву про зміну предмету позову від 12.03.2023, ОСОБА_1 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 2,51 га кадастровий номер 6820983300:02:005:0098 шляхом зобов`язання ПП «Аграрна компанія 2004» повернути ОСОБА_1 у користування зазначену земельну ділянку.
Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2022 року призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 02 березня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено її до підготовчого судового розгляду.
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2023 року позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою площею 2,51 га, яка розташована на території колишньої Клининської сільської ради Волочиського району Хмельницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6820983300:02:005:0098, шляхом зобов`язання ПП «Аграрна компанія 2004» повернути в користування вказану земельну ділянку ОСОБА_1 . Вирішено стягнути з ПП «Аграрна компанія 2004» на користь ОСОБА_1 908 грн 00 коп судового збору та 5663 грн 10 коп витрат, понесених на оплату судової почеркознавчої експертизи.
Не погоджуючись з цим рішенням суду, ПП «Аграрна компанія 2004» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає про те, що позивач звернувся до суду із цим позовом лише в січні 2022 року, тобто через два роки після закінчення договору оренди землі від 01.04.2009 і протягом 2020, 2021 років отримував своєчасно річну орендну плату за землю, що підтверджується відомостями про виплату орендної плати за вказаний період, відповідно по 10 952,23 грн. Таким чином, позивач не заперечував про використання його земельної ділянки орендарем за цільовим призначенням згідно умов додаткової угоди від 28.11.2015 у період 2021 -2022 років. Апелянт вказує, що районний суд не прийняв доводи представника відповідача про вчинення позивачем, як власником земельної ділянки дій, що свідчать про вчинення правочину, зокрема, отримання ним орендної плати від орендаря, з огляду на те, що відповідно до частини 2 статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації, що виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований.
ПП «Аграрна компанія» посилається на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі №338/180/17 від 05.06.2018 зробила правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
З огляду на викладене, не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами, що підтверджує безпідставність позовних вимог.
А тому, ПП «Аграрна компанія» просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволені позовних вимог.
Додатковим рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 року стягнуто з ПП «Аграрна компанія 2004» на користь ОСОБА_1 4600 грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу. 
ПП «Аграрна компанія 2004» не погоджуючись із додатковим рішенням Волочиського районного суду від 25 вересня 2023 року вважає, що таке рішення ухвалено з порушення норм процесуального права. Так, апелянт вказує, що зі змісту рішення Волочиського районного суду від 27 липня 2023 року встановлено, що судом вирішено питання про судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн та 5663,10 грн витрат, понесених на оплату судової почеркознавчої експертизи, а тому суд мав винести ухвалу про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 5 500 грн, однак припустився помилкового рішення. 
Стороні позивача не було явних перешкод у наданні суду копій квитанцій про виплату за надання правової допомоги від 04.08.2022 на суму - 1 000 грн, 20.03.2023 на суму - 2 000 грн, 15.06.2023 на суму - 2 500 грн та просити суд стягнути з відповідача вказані кошти, як судові витрати, до ухвалення рішення судом першої інстанції 27.07.2023. 
Питання про відшкодування витрат на правову допомогу сторона позивача могла заявити до початку судових дебатів, однак з невідомих причин цього не зробила і пропуск строку не обґрунтувала, а отже ця вимога сторони позивача не підлягає до задоволення. Висновок з цього питання зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №340/4492/22 від 25.07.2023.
Таким чином, ПП «Аграрна компанія 2004» просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та відмовити в задоволені заяви про стягнення витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Аграрна компанія 2004» на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2023 року ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволені апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Так, позивач вказує, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути земельну ділянку після закінчення договору оренди, укладеного 01.04.2009, спочатку в усній формі, а згодом із письмовою заявою, однак відповідач не припинив своїх дій щодо використання цієї землі. Позивач посилається на те, що законом передбачений трирічний строк для звернення до суду, а тому посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не відразу звернувся до суду є безпідставним. Крім того, відповідач, не зважаючи на судове провадження, продовжує незаконно користуватися земельною ділянкою до цього часу, незважаючи на отримання висновку експертизи та звернення позивача знову ж із заявою про не використання землі, що спростовує твердження апелянта про те, що позивач не заперечував щодо її використання згідно умов додаткової угоди. 
Також, позивач вважає, що зазначення про орендну плату у довідках - являться самочинним трактуванням особи, яка складала таку довідку і не підтверджується самими відомостями. При цьому кошти позивачем приймалися по причині незаконного користування його майном і можливості повернення його лише за допомогою судового рішення. На думку ОСОБА_1 , посилання представника відповідача на висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №338/180/17 від 05.06.2018 є помилковим, оскільки вказана справа стосувалася договору підряду із застосуванням вимог статті 837 ЦК України; вимоги про визнання договору укладеним були предметом позову, у даному випадку відповідач не подав зустрічного позову про визнання договору укладеним. 
Також, ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Волочиського районного суду від 25 вересня 2023 року, в якому погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволені скарги. Позивач вказує, що представник відповідача у своїй апеляційній скарзі вказав на те, що ОСОБА_1 до закінчення судових дебатів не подано доказів на підтвердження витрат, понесених за надання правової допомоги, проте частиною 8 статті 141 ЦПІК України передбачено альтернативний строк для подання таких доказів. 
Під час судових дебатів у судовому засіданні 27.07.2023 представник позивача зробила усну заяву про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, що і було зроблено відповідно до вказаних вимог закону 01.08.2023. Крім того, аргументи апелянта про те, що квитанції про сплату послуг за надану правову допомогу сформовані до прийняття судового рішення не можуть бути прийняті, адже апелянтом не вказано конкретно, який закон при цьому порушений. Натомість, із змісту Закону України «Про адвокатуру», ЦПК України, Постанов Верховного суду та Великої Палати Верховного Суду випливає, що застереження щодо дати оплати коштів за надану правову допомогу не міститься.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 02 листопада 2023 року зупинено провадження у справі №671/2139/21 за апеляційними скаргами ПП «Аграрна компанія 2004» на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2023 року та на додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 року до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 513/879/19 (провадження №14-49цс22).
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 18 грудня 2023 року поновлено провадження у справі за апеляційними скаргами ПП «Аграрна компанія 2004» на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2023 року та на додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 року і призначено справу до розгляду на 10 год 00 хв 31 січня 2024 року. 
Позивач ОСОБА_1 та його представник проти задоволення апеляційних скарг заперечили, просять оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Представник ПП «Аграрна компанія 2004» до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 
Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення відповідають вимогам статті 263 ЦПК України. 
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6820983300:02:005:0098, площею 2,51 га, що розташована на території Клининської сільської ради Волочиського (тепер - Хмельницького) району Хмельницької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 968943 від 13.06.2008 (т.1 а.с.5).
01 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого вищезазначена земельна ділянка була передана в оренду відповідачу строком на десять років. Договір зареєстровано в Волочиському РВ ХРФ ДП «ЦДЗК» 07.09.2009 (т.1 а.с.6-7).
Відповідно до додаткової угоди від 28.11.2015 до договору оренди землі від 01.04.2009, укладеної від імені позивача як орендодавця та відповідачем як орендарем, внесено зміни в договір оренди землі від 01.04.2009, зокрема визначено, що строк дії договору оренди землі від 01.04.2009 продовжено до 07.09.2026 (т.1 а.с.8-9).
15.10.2021 ОСОБА_1 подав до відповідача заяву, в якій просив припинити обробку його земельної ділянки площею 2,51 га та повернути йому земельну ділянку у зв`язку із незаключенням договору оренди (т.1 а.с.13).
Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 8079/22-21 від 22.02.2023, що проведена експертом Вінницького відділення КНДІСЕ встановлено, що підписи від імені позивача ОСОБА_1 в примірниках додаткової угоди від 28.11.2015 до договору оренди землі від 01.04.2009, зареєстрованого 07.09.2009 за № 0409000016, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою (т.1 а.с. 90-94).
Згідно довідки ПП «Аграрна компанія 2004» від 05 серпня 2022 року № 271/1-1 розмір нарахування та виплати позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер 6820983300:02:005:0098 площею 2,51 га згідно додаткової угоди до договору оренди землі від 28.11.2015, складає: за 2016 рік - 4563 грн 44 коп, за 2017 рік - 4563 грн 44 коп, за 2018 рік - 6388 грн 80 коп, за 2019 рік - 10039 грн 60 коп, за 2020 рік - 10952 грн 30 коп, за 2021 рік - 9872 грн 30 коп та 1080 грн 00 коп (т.1 а.с.62, 105).
Відповідно до відомостей ПП «Аграрна компанія 2004» на виплату готівки за 2021, 2022 роки позивачу готівковими коштами виплачено за 2021 рік - 9872 грн 30 коп, за 2022 рік - 12777 грн 60 коп (т.1 а.с. 106, 107-109).
Постановляючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності непідписання ОСОБА_1 додаткової угоди від 28.11.2015 до договору оренди землі від 01.04.2009 з ПП «Аграрна компанія 2004», що свідчить про неукладеність спірної додаткової угоди, відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на передачу в оренду нерухомості та безпідставність користування відповідачем цим майном, а тому позовна вимога про усунення перешкод у користуванні належною позивачу на праві власності земельною ділянкою підлягає задоволенню саме шляхом зобов`язання ПП «Аграрна компанія 2004» повернути позивачу вказану земельну ділянку.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають норма матеріального та процесуального права.
Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Із положень частини 1 статті 627 ЦК України слідує, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як передбачено частиною 1 статті 638 ЦК України, в редакції на час укладення додаткової угоди, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частині 3 статті 640 ЦК України унормовано, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Частиною 1 статті 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до частини 4 статті 124 ЗК України, в редакції на час укладення додаткової угоди, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.
За змістом статей 125 і 126 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.
В силу частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України №161-ХІV «Про оренду землі».
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону №161-ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Із положень частини 1 статті 14 Закону №161-ХІV, в редакції на час укладення додаткової угоди, слідує, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Як передбачено статтею 15 Закону №161-ХІV, в редакції на час укладення додаткової угоди, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. 
У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. 
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам 2, 3 статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. 
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в справі № 145/2047/16 констатувала, що «у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини».
За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України подані учасниками справи та їх представниками докази, а саме копії: державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 968943 від 13.06.2008; договору оренди землі від 01 квітня 2009 року; додаткової угоди від 28.11.2015 до договору оренди землі від 01.04.2009; інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 06.04.2016; заяви ОСОБА_1 від 15.10.2021; довідки ПП «Аграрна компанія 2004» від 05.08.2022 № 271/1-1; відомостей ПП «Аграрна компанія 2004» на виплату готівки за 2021, 2022 роки та висновку судово-почеркознавчої експертизи № 8079/22-21 від 22.02.2023, встановивши факт непідписання ОСОБА_1 додаткової угоди від 28.11.2015 до договору оренди землі від 01.04.2009, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неукладеність додаткової угоди від 28.11.2015 до договору оренди землі від 01.04.2009 з ПП «Аграрна компанія 2004» та про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на передачу відповідачу в оренду земельної ділянки і безпідставність користування останнім майном, що належить позивачу на праві власності.
Твердження апелянта про те, що позивач звернувся до суду лише в січні 2022 року, тобто через два роки після закінчення договору оренди землі від 01.04.2009 і протягом 2020, 2021 років отримував своєчасну річну орендну плату за землю не заслуговують на увагу. 
Факт отримання ОСОБА_1 плати за користування земельною ділянкою не свідчить про прийняття позивачем усіх істотних умов додаткової угоди до договору оренди землі, а лише підтверджує згоду останнього на оплатне користування відповідачем його земельною ділянкою та отримання за це відповідної плати без визначення інших істотних умов договору, зокрема строку дії договору, умов використання земельної ділянки; умови збереження стану об`єкта оренди; тощо.
Тому, за умов не підписання позивачем додаткової угоди від 28.11.2015 до договору оренди землі від 01.04.2009 з ПП «Аграрна компанія 2004» відсутні підстави стверджувати, що між сторонами було погоджено усі істотні умови договору оренди земельної ділянки, а отримання плати саме за користування земельною ділянкою при не укладенні додаткової угоди не свідчить про схвалення орендодавцем умов договору оренди в цілому.
Посилання відповідача на не застосування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 338/180/17 та № 227/3760/19 не заслуговують на увагу, адже права і обов`язки, які з`ясовувалися Великою Палатою Верховного Суду у справах № 338/180/17 та №227/3760/19, є нерелевантними до існуючих спірних правовідносин - різними є предмет та підстави позову, а також їх матеріально-правове регулювання.
Так, відносини в справі №227/3760/19 виникли з приводу договору майнового найму нежитлового приміщення, а в справі №338/180/17 - щодо визнання укладеним договору підряду та стягнення заборгованості. І Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №227/3760/19 не відступила від правових позицій, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16. 
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ПП «Аграрна компанія 2004» з приводу незаконності додаткового рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 року.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно вимог частин 1 - 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на частину 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Як вбачається з матеріалів справи, надання правничої допомоги ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Кузьменко І.О. 
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: ордер серії ВХ №1031409 від 09.08.2022 на представництво інтересів в Волочиському районному суді Хмельницької області ОСОБА_1 адвокатом Кузьменко І.О. (т.1 а.с.38); копію договору про надання правової допомоги від 04.08.2022, укладеного з адвокатом Кузьменко І.О.; копію додатку до договору про надання правової допомоги від 04.08.2022; загальний розрахунок витрат ОСОБА_1 на надання правової допомоги адвокатом від 31.07.2023; квитанції до прибуткового ордеру від 04.08.2022, 15.06.2023, 20.03.2023 на суми відповідно 1000 грн, 2500 грн, 2000 грн (т.1 а.с. 166,170, 210, 211).
Колегія суддів вважає, що позивачем надано належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність законних підстав для відшкодування з відповідача на користь позивача витрат, понесених на оплату правничої допомоги.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем до початку судових дебатів не зроблено заяву про відшкодування судових витрат, спростовуються письмовим виступом у дебатах адвоката Кузьменко І.О., в якому представник просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути із відповідача усі понесені судові витрати, заява яких по яких буде подана протягом п`яти днів з дня винесення рішення. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається і апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» залишити без задоволення.
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2023 року та додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 08 лютого 2024 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай