УХВАЛА 
09 січня 2024 року                                                          
м. Київ
справа № 761/24367/21
провадження № 61-337ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
розглянув касаційну скаргу представника Головного управління Національної поліції у Київській області - Срібної Анни Русланівни, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, підпорядкованого Головному управлінню Національної поліції в Київській області (далі - ГУ НП в Київській області); стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України суму інфляційних витрат за період з 04 листопада 2014 року до 26 квітня 2019 року в розмірі 8 966,70 грн та 30 324,37 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 13 грудня 2022 року, залишених без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року, позов задоволено частково.
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
У січні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ГУ НП у Київській області - Срібної А. Р., на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року, додаткове рішення цього ж суду від 13 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року.
У касаційній скарзі ГУ НП у Київській області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, з урахуванням заяви про виправлення описки в касаційній скарзі, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
З оскаржуваних судових рішень вбачається, що ціна позову у вказаній справі становить 89291,07 грн (50 000,00 + 8 966,70 + 30 324,37), яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250= 757 000,00 грн).
Враховуючи зазначене вище, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року та постанова Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Головного управління Національної поліції у Київській області - Срібної Анни Русланівни, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                       Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. В. Білоконь
                                                                                                                  О. М. Осіян