ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«15» січня 2024 року 
м. Харків
справа № 638/16692/21
провадження № 22ц/818/370/24
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -         Мальованого Ю.М, Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 , представниця позивачки – ОСОБА_2 , 
відповідач – ОСОБА_3 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року в складі судді Рибальченко Л.М.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти в сумі 48 643,22 грн та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.

03 серпня 2023 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на його користь судових витрат на правову допомогу у сумі 11 950,00 грн. 

Заява мотивована тим, що ним здійснено оплату витрат на правову допомогу, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову такі витрати мають бути покладені на позивачку. Про орієнтовний розмір судових витрат він повідомляв суд у запереченнях на позовну заяву. Витрати підтверджуються договором про надання правової допомоги, квитанцією про оплату послуг та актом приймання-передачі наданих послуг від 03 серпня 2023 року.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_3 – задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, в іншій частині вимог заяви – відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив додаткове рішення суду – змінити, стягнувши з позивача ОСОБА_1 на його судові витрати на правничу допомогу в сумі 11 950,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. У рішенні від 20 червня 2023 року суд вказав, що судові витрати залишено за позивачем, тобто прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_1 всіх судових витрат у повному обсязі, отже додаткове рішення суперечить основному. Суд безпідставно зменшив суму судових витрат до 3 000,00 грн, не застосував критерії розумності та співмірності, не взяв до уваги необхідність оподаткування доходів адвоката, тривалість розгляду справи та ефективний захист його інтересів, витрачений адвокатом час, обсяг наданих послуг, ціну позову та складність справи. Судом порушено строк розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

12 грудня 2023 року електронною поштою ОСОБА_1 через представника подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду – без змін. Вказала, що відповідачем порушено п`ятиденний строк з дня проголошення рішення суду для надання доказів витрат на правничу допомогу. Копія акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги їй не надходила дотепер. Сума витрат на правничу допомогу у розмірі 11 950,00 грн є завищеною, оскільки справа не є складною. Не доведено витрачений адвокатом час, фактичний обсяг робіт з надання правничої допомоги, який би відповідав такій сумі. Вказана сума не відповідає критерію реальності таких витрат, не співмірна з ціною позову, становить надмірний тягар для позивачки.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_3  необхідно залишити без задоволення, додаткове рішення суду – залишити без змін.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відшкодування судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн відповідає критеріям розумності та пропорційності оплати послуг адвоката, є співмірним складності справи та предмету спору.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, в сумі 48 643,22 грн.

Інтереси ОСОБА_3 в ході розгляду справи представляв адвокат Кунець С.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 05/01-2022 від 05 січня 2022 року та ордеру № 1077388 від 10 січня 2022 року (а. с. 41-43, 45).

Пунктом 4.2 договору про надання правової допомоги передбачено, що клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 11 950,00 грн.

У січні 2022 року ОСОБА_3 через представника подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що сума його судових витрат складає орієнтовно 12 000,00 грн, та просив стягнути з позивачки судові витрати (а. с. 28-31).

Разом з відзивом на підтвердження оплати судових витрат ОСОБА_3 надав копію дубліката чека від 06 січня 2022 року про сплату ним 11 950,00 грн на ім`я ОСОБА_4 за договором про надання правової допомоги від 05 січня 2022 року (а. с. 44).
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено, судові витрати залишено за позивачем, однак про розмір і склад таких витрат не зазначено.

У серпні 2023 року представник ОСОБА_3 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.

Разом із заявою подано акт про прийняття-передачу наданих послуг від 03 серпня 2023 року, з якого вбачається, що адвокат Кунець С.В. надав ОСОБА_3 з 05 січня 2022 року по 20 червня 2023 року юридичні послуги вартістю 11 950,00 грн, а саме: ознайомлення з матеріалами справи та формування правової позиції по справі, підготовка та подання заперечення на позовну заяву, підготовка та подання двох клопотань про витребування доказів, клопотання про залучення до справи третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, клопотання щодо проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, клопотань про розгляд справи у режимі відеоконференції, участь у судових засіданнях по справі, подання заяви про ухвалення додаткового рішення суду (а. с. 153).

У жовтні 2023 року представниця позивачки подала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (а. с. 138).

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог  статті 137 ЦПК України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).
У випадку визначення договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Такий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 754/4352/21, провадження № 61-2723св23.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн суд першої інстанції виходив з того, що така сума співмірна складності справи, ціні позову, обсягу виконаних адвокатом робіт, а також врахував клопотання позивачки про зменшення розміру судових витрат.
Судова колегія з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Дійсно, матеріалами справи підтверджується факт отримання ОСОБА_3 послуг адвоката з надання правової допомоги. Зокрема, адвокатом Кунець С.В. в інтересах відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (а. с. 28-31), клопотання про витребування доказів (а. с. 20, 24-25), заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження (а. с. 22-23), клопотання про залучення третьої особи (а.с.26-27), заперечення на відповідь на відзив (а. с. 57-58), заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а. с. 97, 113, 125), додаткові письмові пояснення (а. с. 123-124), заяву про ухвалення додаткового рішення (а. с. 152). Також ОСОБА_4 брав участь в одному судовому засіданні 20 червня 2023 року, яке тривало годину (а. с. 136-137).

Разом з тим, подані представником відповідача процесуальні документи по суті справи, зокрема, відзив, заперечення на відповідь на відзив, додаткові письмові пояснення не є великими за обсягом та складними за змістом, не потребують від професійного адвоката значної кількості часу і зусиль на їх складання.
Судові витрати на складання клопотань про витребування доказів, про залучення третьої особи, заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження є необґрунтованими, адже у задоволенні таких клопотань ухвалою суду від 13 лютого 2023 року відмовлено. Задоволено лише одне клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Витрати на підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення не підлягають відшкодуванню за рахунок позивачки, оскільки відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України така заява фактично є заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а не пов`язана з вирішенням спору по суті.

Судові витрати на складання заяв про участь у справі в режимі відеоконференції неможливо вважати неминучими, оскільки подання чи неподання таких заяв є правом сторони. 
Справа про стягнення безпідставно набутих коштів за своєю категорією не є складною, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. Ціна позову складає лише 48 643,22 грн.
Враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, з урахуванням категорії справи, обсягу та складності наданих ОСОБА_3 послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи, кількості, обсягу та змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, незмінності позиції відповідача та його адвоката протягом розгляду справи, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн є законним та обґрунтованим.

Розмір судових витрат в сумі 11 950,00 грн, про який просить ОСОБА_3 , є завищеним, не співмірним як ціні позову та складності справи, так і обсягу наданих адвокатом послуг.

Посилання ОСОБА_3 на те, що у рішенні від 20 червня 2023 року суд вказав, що судові витрати залишено за позивачем, тобто прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_1 всіх судових витрат у повному обсязі, тож додаткове рішення суперечить основному, є безпідставними, оскільки з мотивувальної частини рішення суду від 20 червня 2023 року вбачається, що суд лише посилався на розподіл судових витрат в порядку статті 141 ЦПК України. Питання про стягнення витрат на правничу допомогу не вирішувалось.

Твердження ОСОБА_3 щодо того, що суд не застосував критерії розумності та співмірності, не взяв до уваги необхідність оподаткування доходів адвоката, тривалість розгляду справи та ефективний захист його інтересів, витрачений адвокатом час, обсяг наданих послуг, ціну позову та складність справи, є необґрунтованими, оскільки зазначені критерії та обставини судом враховано, а оподаткування доходів адвоката висновків суду щодо співмірного розміру відшкодування витрат на правничу допомогу не спростовує.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що судом порушено строк розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, судова колегія відхиляє, оскільки це не є порушенням норм процесуального права, яке було б підставою для скасування судового рішення.

Разом з тим, доводи відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу щодо пропуску відповідачем п`ятиденного строку на подання доказів розміру витрат на правничу допомогу також не можуть бути взяті до уваги з урахуванням того, що відповідачем разом з відзивом на позов надано докази витрат на послуги адвоката, а саме квитанцію про сплату послуг адвоката, а ОСОБА_1 загалом не заперечувала проти стягнення судових витрат та у суді першої інстанції просила лише зменшити їх суму, а у відзиві на апеляційну скаргу – залишити додаткове рішення суду про стягнення з неї 3 000,00 грн без змін.

З урахуванням вищевикладеного доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване додаткове рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                 І.В. Бурлака

Судді                                                           Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 січня 2024 року.