ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2024 року
м. Київ
справа № 281/264/18
провадження № 51-248 км 22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів:                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
потерпілої                                                    ОСОБА_6 
розглянув касаційну скаргузасудженого ОСОБА_7 на вирок Лугинського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2023 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глухова Лугинського району Житомирської області, громадянина України, який зареєстрований в АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Частково задоволено цивільний позов потерпілої та стягнуто зі ОСОБА_7 на користь  ОСОБА_6 2 950 грн майнової шкоди, 20 000 грн моральної шкоди та 704,80 грн судових витрат.
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року вказаний вирок залишено без змін.
Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 серпня 2022 року ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2023 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Як зазначено у вироку місцевого суду, 13 січня 2018 року приблизно о 21:00 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та  ОСОБА_6 перебували за місцем проживання  ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де розпивали спиртні напої. Між   ОСОБА_6 та   ОСОБА_8 виникла розмова, в ході якої вони вирішили обшукати кишені  ОСОБА_7 , поки він спав. Вказану розмову почув   ОСОБА_7 , який на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, пішов до кімнати, в якій знаходився ОСОБА_6 , та спочатку завдав йому один удар правою рукою в підборіддя, внаслідок чого останній впав. Далі ОСОБА_7 схопив табуретку, яка стояла поруч, та спричинив ще декілька ударів  ОСОБА_6 в ділянку життєво - важливих органів - голови та грудної клітки, у результаті чого  ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, та знаходяться у причиновому зв`язку із його смертю.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї
У касаційній скарзі засуджений стверджує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду і ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Касаційну скаргу засуджений обґрунтовує тим, що:
- огляд місця події 14 січня 2018 року було проведено без дозволу власника, понятих та відеофіксації;
- відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР наступного дня всупереч ч. 1 ст. 214 КПК;
- поняті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були присутні під час огляду місця події, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції;
- судами проігноровано показання свідка ОСОБА_11 про те, що під час огляду місця події, окрім неї, поліцейських та ОСОБА_12 , нікого не було;
- всупереч вимогам ст. 233 КПК ні прокурор, ні слідчий за його погодженням не зверталися до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на огляд житла;
- заява ОСОБА_13 про надання дозволу на огляд будинку містить виправлення та була написана після проведення цієї слідчої дії;
- постанова про призначення судово-медичної експертизи містить виправлення щодо дати її прийняття, прийнята до внесення відомостей до ЄРДР без зазначення номеру кримінального провадження, а тому і висновок експерта є недопустимим доказом;
- стороною обвинувачення не доведено, а судами не з`ясовано механізму можливого потрапляння крові    ОСОБА_8 на одяг потерпілого, а також отримання потерпілим тілесних ушкоджень до 13 січня 2018 року, чим не виключено причетність    ОСОБА_8 до нанесення тілесних ушкоджень, що призвели до смерті ОСОБА_6 ;
- показання свідка  ОСОБА_8 не відповідають обставинам справи, зокрема, кількості нанесених ОСОБА_7 ударів потерпілому та часу залишення ним будинку, де сталась подія;
- суд першої інстанції невірно надав оцінку частковому визнанню вини обвинуваченим, оскільки він дав покази про свою присутність в той день і час, коли мала місце подія злочину, однак заподіяння смертельних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 заперечував;
- апеляційний суд безпідставно відхилив клопотання захисника про дослідження письмових доказів;
- в порушення статей 128, 129 КПК, п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» із засудженого безпідставно стягнуто судовий збір;
- ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 419 КПК.
До суду касаційної інстанції надійшли заперечення потерпілої на касаційну скаргу засудженого, в яких вона просить залишити без зміни оскаржувані судові рішення, а касаційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор та потерпіла заперечили проти задоволення касаційної скарги засудженого, вважали рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими і просили залишити їх без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, Суд під час оцінки касаційних доводів виходить із фактичних обставин вчинення злочину, встановлених судами попередніх інстанцій.
Постановою ККС ВС від 15 серпня 2022 року ухвалу апеляційного суду, якою обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 було залишено без змін, було скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції із наданням відповідних вказівок апеляційному суду.
У вказаному судовому рішенні касаційний суд зробив акцент на необхідності перевірки апеляційних доводів сторони захисту з дотриманням принципу доведення винуватості засудженого ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.
Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Наведених вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом було дотримано.
Серед інших доводів сторони захисту, апеляційним судом було розглянуто й аргументи про недопустимість протоколу огляду місця події від 14 січня 2018 року через те, що поняті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були присутні під час цієї слідчої дії.
Вказана слідча дія проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 237 КПК).
Як встановлено судами попередніх інстанцій 14 січня 2018 року приблизно о 08:40 свідок ОСОБА_12 в будинку по  АДРЕСА_2 виявила труп потерпілого та викликала працівників поліції та швидку допомогу.
Надалі слідчим було проведено огляд місця події, про що складено відповідний протокол, в якому вказано, що учасниками цієї слідчої дії були, зокрема ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Проте під час допиту у місцевому суді ОСОБА_9 , а ході апеляційного розгляду - ОСОБА_10 надали суперечливу інформацію щодо їхнього перебування під час огляду місця події. Суди мотивували свою позицію щодо врахування під час оцінки доказів у цьому провадженні у їх сукупності, в тому числі й врахуванні протоколу огляду місця події, з урахуванням інформації, повідомленої вказаними свідками, які були понятими.
Колегія суддів погоджується, що у цьому кримінальному провадженні міститься достатня кількість інформації що дає підстави зробити беззаперечний висновок про те, чий труп, у якому місці, у якому положенні був виявлений 14 січня 2018 року. Сторона захисту також не заперечувала наявність тіла потерпілого у місці, зафіксованому у протоколі огляду місця події від 14 січня 2018 року, а також наявність біля нього слідів розбитої табуретки, ніжки якої були поруч. 
Окрім протоколу огляду місця події суди врахували й показання низки свідків, які прибули на місце події після виявлення трупа, в тому числі інформацію отриману від медичних працівників, які приїжджали на виклик.
Зокрема послідовність проведення огляду місця події підтвердила фельдшер ОСОБА_11 , яка повідомила місцевий суд про те, що під час огляду місця події в одній із кімнат знаходилось тіло потерпілого, голова якого знаходилася на порозі однієї кімнати, а тулуб в іншій. Оглянувши тіло ОСОБА_6 разом з працівниками поліції вона констатувала, що його смерть настала ще до їхнього приїзду.
Свідок ОСОБА_12 також була присутня під час огляду місця події, про що надавала показання суду першої інстанції.
Таким чином інформація щодо місця виявлення трупа, його розташування й навколишньої обстановки, яка фактично й була відтворена у протоколі огляду місця події 14 січня 2018 року сумнівів у колегії суддів не викликає.
Також необґрунтованими є і твердження ОСОБА_7 щодо обов`язковості відеофіксації при проведенні огляду місця події, оскільки правила КПК не містять норми, за якою цю слідчу дію необхідно обов`язково проводити з відеофіксацією.
Не ґрунтуються на матеріалах розглядуваної справи і доводи про те, що всупереч вимогам ст. 233 КПК ні прокурор, ні слідчий за його погодженням не зверталися до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на огляд житла.
Як видно зі змісту дослідженої місцевим судом заяви від 14 січня 2018 року ОСОБА_13 надала дозвіл працівникам поліції на проведення огляду житлового будинку без ухвали суду (а. с. 1, Т. 2).
За показаннями слідчого ОСОБА_14 , відображеними у вироку місцевого суду, він телефонував до дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_13 для того, щоб повідомити про подію та отримати дозвіл на огляд будинку.
Написання дружиною потерпілого письмової згоди на проведення огляду будинку після проведення огляду місця події не становить собою істотного порушення вимог КПК та не порушує порядок проведення цієї слідчої дії через призму наявності добровільності володільця житла, виражену надалі у письмовій формі.
Тобто добровільність згоди на проведення огляду житла у цьому кримінальному провадженні сумнівів не викликає, а доводи про протилежне не заслуговують на увагу.
На переконання засудженого, його винуватість не доведена поза розумним сумнівом.
Колегія суддів вважає цей аргумент невмотивованим та враховує таке.
З наданих суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_7 підійшов до нього та вдарив декілька разів ногою в грудну клітку, в результаті чого зламав йому 3 ребра. Потім засуджений взяв стільчика та пішов у кімнату, де спав ОСОБА_6 . В подальшому він почув сварку між ними та декілька ударів з такою силою, що ОСОБА_6 впав на підлогу. Приблизно о 08:00 він із засудженим вживали ще алкоголь, після чого останній пішов додому. Зрозумівши, що потерпілий помер, свідок вирішив зачекати, поки хтось прийде, а коли до будинку зайшла сестра ОСОБА_6 . ОСОБА_15 , то він пішов додому.
Сам засуджений ОСОБА_7 у місцевому суді не заперечував факту спільного розпиття алкогольних напоїв та нанесення тілесних ушкоджень як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_6 у зв`язку із конфліктом, який виник між ними.
Експертним шляхом було встановлено, що смерть ОСОБА_6 настала внаслідок тупої травми живота та грудної клітки, яка супроводжувалася множинними травмами селезінки, переломом ребер зліва та ускладнилась великою внутрішньою кровотечею (висновок судово-медичної експертизи від 12 березня 2018 року № 15 на а. с. 40-42, Т. 2).
Судами попередніх інстанцій було встановлено і сам механізм спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, зокрема на підставі даних, які містяться у протоколах огляду місця події від 14 січня 2018 року, під час якого було вилучено дерев`яний стілець, огляду предмета від 20 січня 2018 року, згідно з яким на момент огляду до стільця приєднано дві ніжки, одна відсутня, а інша відламана та від`єднана від основи стільця (а. с. 44-46, Т. 2).
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції вказував, що коли він приїхав до будинку потерпілого, то побачив, що в тій кімнаті, де лежало тіло ОСОБА_6 з лівої сторони від шафи була тирса від розбитого стільця, а одна із ніжок від нього була на ліжку, а інша - під ним. Слідів крові на тілі потерпілого не бачив.
Про таку ж обстановку на місці вчинення злочину повідомила свідок ОСОБА_12 , яка першою прийшла до будинку потерпілого на прохання ОСОБА_13 , оскільки ОСОБА_6 не відповідав на її дзвінки.
Допитаний у місцевому суді експерт ОСОБА_17 після огляду в судовому засіданні табурету повідомив, що переконаний, що саме ним було спричинено ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_6 , ударів було не менше 3-4. Щодо невеликої кількості зовнішніх тілесних ушкоджень та великої кількості внутрішніх вказав, що це можливо у випадку, коли сила удару є досить великою, однак тіло захищене одягом.
Повідомлена експертом інформація корелює з показаннями свідка ОСОБА_8 , який також стверджував, що чув з іншої кімнати декілька ударів з такою силою, що ОСОБА_6 впав на підлогу.
Серед іншого місцевим судом було досліджено й інші докази, зібрані у цьому кримінальному провадженні, зокрема: протокол слідчого експерименту від 16 січня 2018 року за участю свідка ОСОБА_8 , який детально розповів про побиття ОСОБА_7 його та потерпілого ОСОБА_6 , протоколом огляду трупа від 15 січня 2018 року та фототаблицею до нього, протоколом огляду предмета від 20 січня 2018 року, низка судових експертиз, зміст яких детально відтворений у вироку місцевого суду.
На переконання колегії суддів, сукупність наведених доказів вказує на доведення винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_6 , тобто у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК, поза розумним сумнівом.
Висловлена у касаційній скарзі засудженого інша версія подій була перевірена судом апеляційної інстанції, який в оскаржуваній ухвалі вказав, що згідно з показаннями свідка ОСОБА_8 під час конфлікту незадовго до побиття ОСОБА_6 . ОСОБА_7 бив його по різних частинах тіла, внаслідок чого у нього йшла кров, після чого він підходив до потерпілого, нахилявся над ним та перевіряв, чи живий останній.
Повідомлена свідком ОСОБА_8 інформація підтверджується висновками судово-медичних експертиз, зокрема, від 05 лютого 2018 року № 23, згідно з якою у ОСОБА_8 було виявлено легкі тілесні ушкодження (а. с. 36, Т. 2), від 05 лютого 2018 року № 22, за якою у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень виявлено не було (а. с. 38, Т. 2).
Щодо аргументів про безпідставне стягнення із засудженого судового збору, касаційний суд зазначає таке.
Сплата збору у розмірі 704 грн 80 коп потерпілою підтверджується квитанцією від 03 травня 2018 року № 18. Вказаний збір судом першої інстанції було стягнуто в користь особи, яка його сплатила - потерпілої. Апеляційний суд не змінив вирок суду першої інстанції у цій частині.
Колегія суддів звертає увагу, що питання вирішення судового збору за наслідками вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні не тягне за собою істотного порушення вимог КПК, оскільки жодним чином не впливає на правильність прийнятих по суті висунутого обвинувачення судових рішень, кваліфікацію вчиненого діяння, його доведеність чи призначення покарання, а тому не може бути підставою для скасування ухвалених судами рішень.
Щодо тверджень у касаційній скарзі про те, що апеляційний суд безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, то Суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Під час апеляційної перевірки обвинувального вироку судом апеляційної інстанції було розглянуто клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, в задоволенні якого цей суд відмовив, що підтверджується журналом судового засідання від 16 травня 2023 року (а. с. 15, Т. 4).
Колегія суддів вважає, що незгода засудженого із висновками місцевого суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є підставою для повторного дослідження тих самих доказів.
За таких обставин Суд вважає, що судом апеляційної інстанції не було порушено положень ч. 3 ст. 404 КПК, як про це вказує ОСОБА_7 .
Інші доводи касаційної скарги засудженого та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих цими судами рішень.
Окрім цього, інші аргументи касаційної скарги ОСОБА_7 були предметом перевірки касаційного суду під час касаційного перегляду ухвали апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року, а тому повторного аналізу з боку касаційного суду не потребують.
Таким чином, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, про що зазначає засуджений у касаційній скарзі, у зв'язку з чим вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду потрібно залишити без зміни. Вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду - вимогам ст. 419 КПК.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Лугинського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                                ОСОБА_3